Korporatsioon Vironia 1900–2000

Korporatsioon Vironia 1900–2000

Table of Contents
1. [TRÜK=0%] Eelseisvaid ülesandeid Vironia ajaloolastel Toomas Karmo	000
Pisiasjade olulisus	000
Konkreetseid küsimusi	000
Üldhüpotees Riia vaimu tähtusest	000

Chapter 1. [TRÜK=0%] Eelseisvaid ülesandeid Vironia ajaloolastel Toomas Karmo
Alljärgnev on alb2000 toimkonna selle peatüki planeerimise märkmestik. Seda märkmestikku summutatakse kilede valmistamise ajal. (The following is alb2000 editorial-team planning material. This material will be suppressed when alb2000 goes to press.) 

REDIGEERIMISE KROONIKA (VIIMASED ETAPID ETTE): 

20010419T184216Z
__{tk} tegi lisamärkuse Linnase osas, 
  kuna endine sõnastus jättis aimata, 
  et {tk} ISE kahtleb Linnase süüs
  __{tk}-l ei ole kahtlust, kuid mõned teised Torontos kahtlevad
  __nyyd on lugejale selge, mida arvab {tk} kui autor, 
    mida arvavad teised 
__{tk} lisas Sicherheitspolitzeischule tõhelepaneku
  __seos Sicherheitspolizeischule juhuslikult ilmsile tulnud 
    2001.a. kevadel kui {tk} analyysis vana cantusbuch-i

20010323T025429Z
__{tk} tegi pisiparandusi ladumises, 
  nagu soovitatud paberiposti teel
  ex{nliventhal}ad{tkarmo}@20010117

20010125T030855Z
__{tkarmo} tegi veel parandusi {karl.linnas}-e osas, 
  pärast 20010124T2300Z telefonivestlust {markus.hess}-iga
  __{markus.hess} leidis, ja sellega {tkarmo} ka nõustus, 
    et ei ole vaja vihjata otseselt Heinrich Himmlerile
    ega heade eurooplaste kohustustele 
    __need asjad on juba loomulikult järeldused 
      vihjetest Tartu koonduslaagrile 

20010124T044300Z
__{tkarmo} tegi parandusi, eriti {karl.linnas}-e osas, 
  olles printsiipe läbi sõelunud 
  {markus.hess}-iga telefoniteel 20010123T2200Z, 20010124T0100Z
  __uus sõnastus ei anna jutule kallakut ega värvingut, 
    kuid siiski rõuhutab Berliini terroriaparaadi
    ÜLDIST problemaatikat, andes natuke vähem
    prominentsust {karl.linnas}-ele 
  __siht on hoida ilma kompromissideta kinni kirjanikueetikast, 
    tõsta kvaliteeti nii kõrgele kui võimalik
    ja olla nii rahumeelne kui võimalik 
    eeelseisvas 20010126 konvendi arutluses 
    __lööklauseks olgu "pacem in terris" 

20000910umbes
__{tkarmo} tegis valmis algvariandi

KVALITEEDIKONTROLLID: 
!_{tkarmo} kontrolligu {wchurchill}-i tsitaati s\~onas\~onaliselt
  __TEHTUD
!_{tkarmo} kontrolligu {klinnas}-e tsitaati s\~onas\~onaliselt
  __TEHTUD

MUREPUNKTID:
!_kontrollida keelt  
  __TEHTUD{ps}@20000915
Ülaltoodu on alb2000 toimkonna selle peatüki planeerimise märkmestik. Seda märkmestikku summutatakse kilede valmistamise ajal. (The foregoing is alb2000 editorial-team planning material. This material will be suppressed when alb2000 goes to press.) 
Pisiasjade olulisus
Ajaloolased eelistavad tõsidust. Tõsiduse paradigmaks võiks võtta W. S. Churchill’i hiigellause oma 1931–35. aastaid käsitlevas peatükis „The locust years“ (memuaarides „The Gathering Storm“): Delight in smooth-sounding platitudes, refusal to face unpleasant facts, desire for popularity and electoral success irrespective of the vital interests of the State, genuine love of peace and pathetic belief that love can be its sole foundation, obvious lack of intellectual vigour in both leaders of the British Coalition Government, marked ignorance of Europe and aversion from its problems in Mr. Baldwin, the strong and violent pacifism which at this time dominated the Labour-Socialist Party, the utter devotion of the Liberals to sentiment apart from reality, the failure and worse than failure of Mr. Lloyd George, the erstwhile great wartime leader, to address himself to the continuity of his work, the whole supported by overwhelming majorities in both Houses of Parliament: all these constituted a picture of British fatuity and fecklessness which, though devoid of guile, was not devoid of guilt, and, though free from wickedness or evil design, played a definite part in the unleashing upon the world of horrors and miseries which, even so far as they have unfolded, are already beyond comparison in human experience.
Suurel tõsidusel, nagu äratoodud 176-sõnalises lauses, on oma koht. Aga sageli, lugedes sääraseid suurtõsiduse eksponaate, meil tekib vastuhaku tahe. „Hea küll, Sir Winston,“ me nuriseme, „Te teete selgeks, et hr. Baldwin’is esines märkimisväärne Euroopa mittetundmine ja selle mandri probleemide igati kahetsusväärne eiramine—aga me tahaksime pigem teada, mitu korda kuus käis hr. Baldwin kinos? ja kui ta kinno pääses, mida ta siis arvas Marlene Dietrichist?“
Tausta mittetundmise juures ähvardab meid suursündmuste mittemõistmine. Taust koosneb pisiasjadest, peaaegu triviaalsustest. Nii nagu oleks võimatu mõista Churchilli memuaare tausta tundmiseta, nii samuti oleks võimatu mõnel 2099. a. ajaloolasel Eesti kahekümnenda sajandi vaimset elu mõista, kui ta ei tunneks selle ajastu pisiasju. Kasvõi seda (siin üks näide tuhandetest), et eestikeelsed raamatud režiimiajastul jagunesid kahte eri liiki, defineeritud oma lõhna järgi. Orto, Eesti Kirjanike Kooperatiivi, EPL-i, Maarjamaa, kirjastuse „Kultuur“ raamatud olid enam-vähem ingliskeelse raamatu lõhnaga. Neist kodukeelsed raamatud Sealt, Koleduste Piirkonnast, raamatud Mida Oli Parem Sirvida Vanemate Äraolekul—need olid raamatud, millel ei olnud ainuüksi omapärane, kuidagi viletsust ennustav, tüpograafia ja paber, vaid koguni omapärane lõhn. Ja varsti pärast 1991. a. augusti sündmusi, kui kadus termin „pagulus“, kadus ka see spetsiifiline Eesti raamatuaroom. Kas keegi enam seda mäletab saja aasta pärast? Kas seda mitte mäletades, keegi suudaks tajuda vajaliku täpsusega, missugune oli kahe üksteisest raudse eesriidega eraldatud eesti ühiskonna vaimne elu Stalini–Gorbatšovi aastakümnetel?
Niisiis on igal viroonlasel soovitav aidata säilitada midagi oma aja spetsiifikast, kas kaamera või sulega. Viimase viie aasta jooksul on just suletöö muutunud hõlpsamaks, Interneti vestluslisti laialt kasutamisele võtmisega Vironias. (Irooniline on mõelda, et alles mõni aasta tagasi kirjasõna, mille osav tarvitamine klaviatuuril on ju 2000. armuaastal nii sama kewl kui ükskõik milline roheline soeng või mustast nahast mootorratturi jakk, oli näiliselt välja suremas.) Tuleb loota vaid, et mõned targad serverihooldajad talletavad osa argipäevasest vestluslisti meilidevoolust korralikku elektroonilisse arhiivi—küll meeles pidades, et permanentne arhiiv on see, mis pandud kettalt arvuti trükkari vahendusel tavalisele paberile. (Algava sajandi võimalikkude sõjakoleduste hulka kuulub midagi, mida ka Goya ei oleks osanud ette aimata: elektromagneetiline kiirgus atmosfääri piiridesse saadetud tuumarelvast hävitab, laias piirkondlikus ulatuses, iga tavalise magneetilise digitaalse salvestusmeediumi.)
Konkreetseid küsimusi
Peale pisiasjade jäädvustamist on veel tähtis töötada mõningate spetsiifiliste probleemide kallal.
(a) Sõdadevahelisel perioodil heideti Vironiale ette onupojapoliitikat. Sama süüdistus kajastus ENSV ajastul, kus räägiti sellest, et vanakurat olevat Eesti majanduse „välja rentinud kahekümne viieks aastaks Vironiale ekspluateerimiseks“, ja kus 1960. a. laulis kirjanik Uno Laht 
Olen tempe teind, olen päevi näind, 
olen mees, keda teile vaja…
Olen viisteist aastat koolis käind
vana Einbundi valitsuse ajal. 

Olen alles hoidnud värvid ma,
pean kalliks kuldseid aegu…
Ja ilma liigse lärmita
olen tehtud mees ka praegu.

Nüüd vaikselt annan tooni ma…
Meil saamameeste kambas 
veel õitseb korp! Vironia,
hip-hip-hur-raa, car-r-amba!
 Nende etteheidete vastu võib küll panna vil! Karl Selteri analüüsi (nagu see on ära toodud [Vironia 1961] Selteri mälestusesees), mis leidis, et viroonlaste arv Vabariigi majandusministeeriumis oli teiste üliõpilasorganisatsiooni liikmetega võrreldes üks madalamaist. Tuleks aga läbi viia laiaulatuslikum uurimus, mis võrdleks viroonlaste ja teiste organisatsioonide ning „metsikute“ osavõttu mitte ainult majandusministeeriumis, vaid raudtees ning erasektorite võtmeasutustes, ja seda läbi terve 1918–40 ajavahemiku. (Üks mõeldav tulemus võiks olla, et viroonlased olid küll kõvas ülekaalus just Vabariigi esimesel aastakümnel, tänu tõikadele, et, esiteks, kõrgemaid finantsalaseid õpinguid oli enne Vabadussõda võimalik läbi viia ainult väljaspool Eestit, ja et, teiseks, Virionia oli enne Vabadussõda Riia domineeriv eesti üliõpilasorganisatsioon.) 
ALLJÄRGNEV ON (b)(c) lõik oma kehtivas, 20010419T182114Z, variandis. 
(b) Vironia raskemate aegade elu vaatleja lähtub prinstiibist, et akadeemilise intiimorganisatsiooni elu sarnaneb perekonna omaga. Ehkki perekond ei kiida pimedalt heaks iga oma liikme igat tegu, siiski ta näitab kannatlikkust ehk sallivust, lootes alati kõige paremat, otsides kuni viimse hetkeni andeksandmise võimalusi. Kui lootused lõplikult puruneksid, siis leiaks ta (seda valusam olekski lootuste purunemine), et ta ise peab jagama oma eksiteele läinud liikme vastutusi. Spetsiifiliselt elab Vironia üldsus tänapäeval veel lootuses, et erapooletute ajaloolaste karmid ja täpsed uuringud kuidagi võimaldavad vil! Karl Linnast (c. 1937/II) päästa neist süüdistustest, mis on tema vastu tõstetud seoses Tartu koonduslaagri operatsioonidega aastail 1941–42. Kui need lootused peaksid ühel päeval ka purunema, siis peab Vironia, kui ühisust ja kindlust hindev perekond, jagama oma eksinud poja vastutust ühiskonna ees. 1
Õnneks ongi ajalooline uuring juba käsil, objektiivsest, mittte-viroonlasest sulest. Uuringu esimised tulemused on mitte ainult avalikkusel kättesaadavad (kui [Västrik 2000a, 2000b]), vaid ka kasutusele võetud Vabariigi presidendi juures tegutsevas rahvusvahelises inimsuse vastaste kuritegude uurimiskomisjonis. Vironia üldsus elas siis praegu arusaamises, et ei mõisteta formaalselt hukka see, kelle asja juures elukutseliste ajaloolaste kohus veel istub – ootab, loodab, kannatab.
Ühtlasi peab tulevane ajaloolane uurima, kas Vironial on veel teisi sidemeid Heinrich Himmleri võrguga – uurides näiteks, kuidas käesoleva juubelialbumi kasutuses olnud cantusbuchi [Korp! Vironia 1925] eksamplari sisse kirjutas sulega keegi mitteviroonlane Leben, drinken, lachen/ Sind die bester sachen. Fer. Sinijärv 0.7.05.42 Für[s]tenberg (Mecklenburg. Sicher[h]eitspolizeischule. (Fürstenberg-Drögen’is asuv õppeasutus mängis teatud rolli Euroopa laiemas tragöödias, olles muuseas seotud Ravensbrücki naistelaagriga.)
(c) Need printsiibid, mis valgustavad Berliini 1941–44 a.  terroriaparaati, valgustavad paralleelselt ka Moskva kasutusel olnud aparaati, nii 1939–40 kui ka 1944–91 aastate okupatsioonidel. On teada, et Vironia külma sõja ajastu informaalne, ENSV-s vaikselt kokku käiv, pere mõistiski kohut, tegigi teatud kõrvaldamist oma ridadest. Ka on käesoleva juubelialbumi üldiselt pealiskaudsete ajalooliste teadmistega toimetusel siiski arusaam, et vil! Ülo Maramaa (c. 1930/II) langes Nõukogude Liidu ohvriks mitte juhuslikult, vaid tänu teatud, nimepidi nimetavale, kujule Vironias endas. (Siin – nii on toimetusele öeldud – erineb Ülo Maramaa saatus julgeolekuaparaadi haardesse juhuslikult langenud vil! Arnold Lainvee, c. 1935/II, omast.) Vajame siis Moskva puhul samuti edaspidiseid teaduslikke uuringuid, samuti ilma vihata ja ilma innuta.
ÜLALTOODU ON (b)(c) lõik oma kehtivas, 20010419T182114Z, variandis. 
ALLJÄRGNEV ON (b)(c) lõik oma vanas, 20010125T030855Z, variandis. 
(b) Vironia raskemate aegade elu vaatleja lähtub prinstiibist, et akadeemilise intiimorganisatsiooni elu sarnaneb perekonna omaga. Ehkki perekond ei kiida pimedalt heaks iga oma liikme igat tegu, siiski ta näitab kannatlikkust ehk sallivust, lootes alati kõige paremat, otsides kuni viimse hetkeni andeksandmise võimalusi. Kui lootused lõplikult puruneksid, siis leiaks ta (seda valusam olekski lootuste purunemine), et ta ise peab jagama oma eksiteele läinud liikme vastutusi. Spetsiifiliselt elab Vironia üldsus tänapäeval veel lootuses, et erapooletute ajaloolaste karmid ja täpsed uuringud kuidagi võimaldavad vil! Karl Linnast (c. 1937/II) päästa neist süüdistustest, mis on tema vastu tõstetud seoses Tartu koonduslaagri operatsioonidega aastail 1941–42. Kui need lootused peaksid ühel päeval ka purunema, siis peab Vironia, kui ühisust ja kindlust hindev perekond, jagama oma eksinud poja vastutust ühiskonna ees. 
 Õnneks ongi ajalooline uuring juba käsil, objektiivsest, mittte-viroonlasest sulest. Uuringu esimised tulemused on mitte ainult avalikkusel kättesaadavad (kui [Västrik 2000a, 2000b]), vaid ka kasutusele võetud Vabariigi presidendi juures tegutsevas rahvusvahelises inimsuse vastaste kuritegude uurimiskomisjonis. Vironia üldsus elas siis praegu arusaamises, et ei mõisteta formaalselt hukka see, kelle asja juures elukutseliste ajaloolaste kohus veel istub – ootab, loodab, kannatab. 
 (c) Need printsiibid, mis valgustavad Berliini 1941–44 a.  terroriaparaati, valgustavad paralleelselt ka Moskva kasutusel olnud aparaati, nii 1939–40 kui ka 1944–91 aastate okupatsioonidel. On teada, et Vironia külma sõja ajastu informaalne, ENSV-s vaikselt kokku käiv, pere mõistiski kohut, tegigi teatud kõrvaldamist oma ridadest. Ka on käesoleva juubelialbumi üldiselt pealiskaudsete ajalooliste teadmistega toimetusel siiski arusaam, et vil! Ülo Maramaa (c. 1930/II) langes Nõukogude Liidu ohvriks mitte juhuslikult, vaid tänu teatud, nimepidi nimetavale, kujule Vironias endas. (Siin – nii on toimetusele öeldud – erineb Ülo Maramaa saatus julgeolekuaparaadi haardesse juhuslikult langenud vil! Arnold Lainvee, c. 1935/II, omast.) Vajame siis Moskva puhul samuti edaspidiseid teaduslikke uuringuid, samuti ilma vihata ja ilma innuta.
ÜLALTOODU ON (b)(c) lõik oma vanas, 20010125T030855Z, variandis. 
ALLJÄRGNEV ON (b)(c) lõik oma vanas, 20010124T044300Z, variandis. 
 (b) Tuleb kunagi asuda üksikviroonlaste tegevusele Saksa okupatsiooni aastail, vihata ja innuta. Seda nõuab meilt, kui mitte Vironia ajalugu kitsamas mõistes, siis Euroopa ajalugu üldiselt. Kui vabadust armastavad eurooplased ei saa me mitte vähem nõuda, kui täpset teadmist, millist rolli mängis Eesti, kaasa arvatud Eesti akadeemiline pere, kaasa arvatud Vironia, Heinrich Himmleri terroriaparaadis. 
 Selle töö juures tuleb lähtuda printsiibist, et akadeemilise intiimorganisatsiooni elu sarnaneb perekonna omaga. Ehkki perekond ei kiida pimedalt heaks iga oma liikme igat tegu, siiski ta näitab kannatlikkust ehk sallivust, lootes alati kõige paremat, otsides kuni viimse hetkeni andeksandmise võimalusi. Kui lootused lõplikult puruneksid, siis leiaks ta (seda valusam olekski lootuste purunemine), et ta ise peab jagama oma eksiteele läinud liikme vastutusi. Spetsiifiliselt elab Vironia üldsus tänapäeval veel lootuses, et objektiivsete ajaloolaste karmid ja täpsed uuringud kuidagi võimaldavad vil! Karl Linnast (c. 1937/II) päästa neist süüdistustest, mis on tema vastu tõstetud seoses Tartu koonduslaagri operatsioonidega aastail 1941–42. Kui need lootused peaksid ühel päeval ka purunema, siis peab Vironia, kui ühisust ja kindlust hindev perekond, jagama oma eksinud poja vastutust ühiskonna ees. 
 Õnneks ongi ajalooline uuring juba käsil, erapooletu, mittte-viroonlasest sulest, mille esimised tulemused on mitte ainult avalikkusel kättesaadavad (kui [Västrik 2000]), vaid ka kasutusele võetud Vabariigi presidendi juures tegutsevas rahvusvahelises inimsuse vastaste kuritegude uurimiskomisjonis. Vironia üldsus elab siis praegu arusaamises, et ei mõisteta formaalselt hukka see, kelle asja juures elukutseliste ajaloolaste kohus veel istub – ootab, loodab, kannatab. 
 (c) Need printsiibid, mis valgustavad Berliini 1941–44 a.  terroriaparaati, valgustavad paralleelselt ka Moskva kasutusel olnud aparaati, nii 1939–40 kui ka 1944–91 aastate okupatsioonidel. On teada, et Vironia külma sõja ajastu informaalne, ENSV-s vaikselt kokku käiv, pere mõistiski kohut, tegigi teatud kõrvaldamist oma ridadest. Ka on käesoleva juubelialbumi üldiselt pealiskaudsete ajalooliste teatmistega toimetusel siiski arusaam, et vil! Ülo Maramaa (c. 1930/II) langes Nõukogude Liidu ohvriks mitte juhuslikult, vaid tänu teatud, nimepidi nimetavale, jõule Vironias endas. (Siin – nii on toimetusele öeldud – erineb Ülo Maramaa saatus julgeolekuaparaadi haardesse juhuslikult langenud vil! Arnold Lainvee, c. 1935/II, omast.) Vajame siis Moskva puhul samuti edaspidiseid teaduslikke uuringuid, samuti ilma vihata ja ilma innuta. 
ÜLALTOODU ON (b)(c) lõik oma vanas, 20010124T044300Z, variandis. 
ALLJÄRGNEV ON (b)(c) lõik oma vanas, 20000915, variandis. 
(b) Nii vil! Ülo Maramaa (c. 1930/II) kui ka viimane rahuaegne seenior vil! Arvo Lainvee (c. 1935/II) langesid kõige viletsamal viisil Nõukogude Liidu ohvriteks—mitte juhuslikult, vaid tänu teatud jõule Vironias endas. Vil! Maramaa puhul tähendas äraandmine peatset surma, vil! Lainvee puhul aga sundasumist kuni oma surmani keskeas. Sündmuste tagapõhjast oli juba sedavõrd piisav teadmine külma sõja ajastul, et okupeeritud Eesti informaalselt eksisteeriv Vironia pidas õigeks kompromiteeritud isiku kõrvaldamise oma ridadest. Siiski teaduslik, täpselt dokumenteeritud uurimus on soovitav. Sellise uurimuse läbiviimist (tuleks selgeks teha, kellega vene organites tehti koostööd, ja millistel ajenditel) tõenäoliselt raskendab asjaolu, et ENSV julgeolekutööliste toimikud rändasid pärast Eesti taasiseseisvumist üle Narva jõe. Liberaaldemokraatlik mõtlemisviis ei ole paraku veel sedavõrd sügavalt juurdunud tänapäevasel parlamentaarsel Venemaal, et juurdepääs igale arhiivile oleks võimalik. Nii tuleb meie ajaloolastel veel mõnda aega kannatlik olla.
(c) Tuleb kunagi asuda vil! Karl Linnase sõjaaegse tegevuse süstemaatilisele läbisõelumisele, vihata ja innuta. Seda nõuab meil, kui mitte Vironia ajalugu kitsamas mõistes, siis Euroopa ajalugu üldiselt. Kui vabadust armastavad eurooplased ei saa me mitte vähem nõuda, kui täpset teadmist, millist rolli mängis Eesti, kaasa arvatud Tartu näituseplatsile rajatud koonduslaager, järelikult kaasa arvatud Eesti korporantide pere, Berliini terroriaparaadis. Karl Linnase juhtumi USA kohtuprotsesside külg on kirja pandud käesoleva juubelialbumi „B3a“ osas. On ka alati olnud teada, et Karl Linnase asja juures oli, peale USA poliitiliste jõudude omavahelist vastuolu, ka teatud Nõukogude Liidu lavastamine. Selle NSVL-u kohtu otsus, mis 1962. a. määras tollal USA-s asuvale Karl Linnasele surmanuhtluse, oli ära toodud ajakirjas „Sotsialistitšeskaja zakonnost“ juba enne kohtuprotsessi asetleidmist ([Västrik 2000]). („Sotsialistitšeskaja zakonnost“-i lugu meenutab teisitimõtleja Mart Nikluse kogemust Liidu ajakirjandusega. Istudes Permi oblastis glasnosti ajastul, karistusisolaatoris, luges Niklus ühest Moskva lehest, et ta olevat vaba. Nähtavasti kõrgelasuv instants oli juba teinud vabastamise otsuse Mart Nikluse kasuks, kuid alamad ühelt poolt toimetuses, teiselt poolt gulagis, ei suutnud oma paberitöid sünkroniseerida.)
Lavastamise tõenäosus oli eriti ilmne Vironia perele endale, kes ka andis edasi olukorra hinnangut Eesti USA pagulaskonna eestkostjatele. Vironia Toronto koondise arhiivides fotokoopia 23. novembri 1980. a. kirjast vil! Linnaselt ühele Unole, arvatavasti vil! Uno Koogile (c. 1939/II), annab aimata, milles Nõukogude Liidu poolne lavastus võis seista: 
Nagu tead, tükivad kommud mulle naha vahele, Eestist toodud ja kommude poolt antud andmetel. Üks tunnistaja ütleb, et olla minuga tuttavaks saanud 1939. a. kevadel koolipoiste õppustel aspirantidena Tartus Kuperjanovi kasarmutes. Mina olin samal ajal 200 km eemal—Tallinnas Liivalaia tänaval asuvas Autotanki Üksuses.
Kui saaksin kellegi tunnistaja abil tõendada, et olin Tallinnas või et ma Tartus polnud, oleks sellest suur abi. Saaks selle pläramoka jutu tühjaks tunnistada.
Aga kus on see kirjas või kes olid aspirantidest 1939. a. jaanuaris minuga koos Autotankis (olime vist neljakesi) pole udust aimu. Olid arvatavasti 2. komp poisid—muidu oleks nimed või nõod meelde jäänud.
Suur osa meie lennu poistest on hukka saanud, vähesed on järgi. Rääkisin FR. Esticus Heino Tammerk’iga, ta oli 1. komp tema lubas otsida ja uurida, kuid see peab olema pime juhus, et keegi veel elus ning vabas maailmas on.
Isiklikult ei tea ka, kelle käest küsida või kelle poole pöörduda.
/…/
Tead Sa kedagi veel meie aspirantide lennust?
Mõtle ja uuri, ehk selgub midagi. Tundub, et ainuke lahendus oleks, kui leiaksin kedagi, kes oli Kuperjanovis ja teab, et ma seal polnud, või keegi kes oli minugi koos Autotankis.
Kui saaksin nimesid ja aadresse ükskõik kus maailma otsas, astuksin ühendusse.
Asjaga on kiire…
ÜLALTOODU ON (b)(c) lõik oma vanas, 20000915, variandis. 
Üldhüpotees Riia vaimu tähtusest
Pisiasjade jäädvustamisele, ja valusate konkreetsete küsimuste valgustamisele, lisaks võiks teha veel ülesandeks ühe üldise ajaloolise hüpoteesi läbimõtlemise. Hüpotees on lühidal kujul järgmine: Teatud inseneridele eriti omane, kuid siiski teaduskondade piire ületav, juba Riia aastail välja arendatud, kuivalt-kaine asjalikkus mängib paikapanevat osa Vironia sisemises tunnetemaailmas..
Kainuse mõiste seletamises võib algust teha sellega, mis on ilus, koguni majesteetlik, kuid mitte kaine. Oxfordi külastava turisti silma haaravad selle linna paekivist tornid ja müürid, ja ka selle linna ümbritsev pitoreskne maastik, oma metsade ja pisiküladega, oma Port Meadow ja Iffley Lock’iga. Külastajat ei pane imestama teadmine, et just too ümbrus oli üliõpilaspõlveaegseks tõusulavaks Sir Harold Wilsonile ja Leedi Margaret Thatcherile, ja et just selle linna üliõpilasteater sai Elizabeth Taylori ja Richard Burtoni rahalise suurtoetuste osaliseks. (Ümbrus võib oma elanikule avaldada teatud mõju. Aga ka vastupidi, teatud iseloomuga isik võib otsustada ennast siduda pigem ühe kui teise ümbruse füüsilise omapäraga. Raske oleks siin määrata, kumb on tingimus, kumb sellest tingitu.) Kõik on ilus, kuid kainust leitakse Cambridge’is. Vastandina Oxfordi mahedale paekivile näeb külastaja silm Cambridge’is mornivõitu telliskivist kolledžimüüre, ja Oxfordshire’i mägelise maastiku asemel Cambridgeshire’is hoopis Venemaa või Manitoba–Saskatchewani-päraseid troostituid lagendikke. On nagu oodata, et selle ülikoolilinna prominentide hulka ei kuulu Wilson ega Thatcher, vaid pigem biokeemikud Crick ja Watson, küberneetik-matemaatik Turing ja kosmoloog Hawking.
Niisiis on siinpakutud hüpoteesiks et, nii kena, kui võib veel olla oksfordlik lõbumeelsus, oksfordlik kultuuriline-poliitiline lava, peitub siiski Vironia hinges, UNIX-i keelepruugis Vironia opereerimissüsteemi tuumas, midagi pigem cambridžlikku, kainet ja asjalikku.
Ehkki Vironia värvid pidid 1900. a. kevadel olema oliivroheline-must-valge, asendati oliivroheline 1900. a. Riia Chargierten Conventi konjunktuuri sunnil violetiga. Värvide ülesastumise päeval mäletati Vironias, et violett on just inseneriteaduse värv, heraldiline vihje terasele. Palju on muutunud sellest süütust asutamisaastast, kus tehnoloogia, kõrgtehnoloogiagi, seisis suurelt osalt vaid terasest metallriistade valmistamises. Aga läbi terve Vironia ajaloo, kuni tänapäevani, on märgata kaine, inseneriteadusele omase, mõtlemisviisi mõjulepääsemist.
Väär oleks arvata, et ainult täpisteadlane suudab sellise mõtlemisviisi omaks võtta. Kaine, asjade illusioonidevaba hindamine on eelduseks eduks pea igas teadusalas, kuni humanitaarteaduste ja usuteaduseni välja. Sellist illusioonidevaba hindamisvõimet näeme me kohati ka käesoleva albumi veergudel ammusurnud mitte-inseneridest autorite puhul, kus näiteks „B1a“ osas ajaloolane vil! Edgar V. Saks käsitleb 1935. a. vaatevinklist kadunud Riia konvendi sisemist elu, või „C“ osas, kus majandusteadlane-riigimees vil! Karl Selter annab oma 1956. a. prognoose Eesti Vabariigi kunagiseks taasülesehitamiseks.
See oli see hindamisvõim—nii käib meie püstitatud hüpotees—mis tegi läbiviidavaks viroonlaste pürgimused Vabadussõjas ja mis pärast Tartu rahulepingut aitas korporatsioonil kohaneda uute oludega noores vabariigis. Sama hindamisvõim (nii me siin oletame) aitas Vironial ennast alles hoida läbi lootuste poolest vaeseid aastakümneid paguluses, kuni viimati hakati veenduma, et vabaduse pirrud löövad lõkendama mitte ainuüksi Gdanskis ja Prahas, mitte ainuüksi Doonau kaldail ja kunagises Checkpoint Charlie’s, vaid ka isamaal. Püstitatud ajalooliseks hüpoteesiks on, et Vironia edu inseriteaduses ja majanduspraksises, eriti märgatav nii algaastail Riias kui ka tänapäeva Tallinna Tehnikaülikooli elus, on vaid korporatsiooni sügavama vaimuilma olemuse üks väliseid tunnuseid.
Ajaloo lahkamine on tuleviku mõistmise võti. Kui hüpotees peab vastu ajalooteaduslikule uuringule—ta on pakutud praegu vaid lähtekohana, ülesandena—siis võib loota, et ta ka aitab mõnel määral kaasa meie tuleviku sedavõrd eneseteaduslikumal, sedavõrd enesekindlamal, rajamisel.
Notes
1. 	Ehkki allakirjutanu ei kahtle lootuste purunemises, arvamused Vironia ridades 2001. a. veel erinevad.