Korporatsioon Vironia 1900–2000

Korporatsioon Vironia 1900–2000

Table of Contents
1. [TRÜK=100%] Rahvus, identiteet ja muutumine: Jaan Krossi „Keisri hull“ Thomas Salumets	000

Chapter 1. [TRÜK=100%] Rahvus, identiteet ja muutumine: Jaan Krossi „Keisri hull“ Thomas Salumets
Alljärgnev on alb2000 toimkonna selle peatüki planeerimise märkmestik. Seda märkmestikku summutatakse kilede valmistamise ajal. (The following is alb2000 editorial-team planning material. This material will be suppressed when alb2000 goes to press.) 
REDIGEERIMISE KROONIKA (VIIMASED ETAPID ETTE): 
20010401T001603Z
__{tkarmo} tegi veel õiendusi
  * "after all" 
  * "we shall see"
  * 1977 vs 1978 
  __nagu märgitud allpool kvaliteedikontrolli osas
  __autoriteediks meil ex{kr}ad{tk}@20010327T174042Z

20010313T153824Z
__{tkarmo} parandas ja täiendas, võttes aluseks
  meilid 
  *1__ex{krunnel}ad{tkarmo}@20010305T194007Z
      (_{kr} ettepanekud: 
        <__TSITAAT>
1. Kasutatud väljaanne: Jaan Kross. "Keisri hull". Tallinn,
   "Eesti Raamat", 1978. Tsitaatide lk. numbrid on teksti viidud.

2. Sõna 'kodu' paigutasin ka kolmandas kohas
   kursiivi. Jutumärgid ei sobi. (Seekord püüan ka
   redigeerimise kroonikas kõik ingliskeelsed väljendid
   kursiivi panna.)

3. Imagining identities in this essentialist, static way... esialgne
   tõlge lähtus katsest tõlgendada vormi
   essentialist. Teie pakutu osutab, nagu võiks see eraldi
   võttes tähendada 'just nagu olemuslik, ekslikult
   olemuslikuks peetud'. (Sellise tähendusega grammatilise vormi
   olemasolusse ma hästi ei usu.) Edasi mõeldes selgub
   kõigepealt, et ka sõna static peab olema teistsuguses
   seoses, mitte kujutlus või nägemisviis (imagining in
   this way) ei ole ise staatiline, vaid identiteeti kujutletakse
   staatilisena, nagu kontekst ka ilma grammatilise
   analüüsita ütleb. Teiseks annab
   väheütleva-ülepakkuva elemendi taandamine vahepealse
   tuletisena: "Sellisel, põhiolemuste /asjade või
   nähtuste, sh. identiteetide loomuse/ staatiliseks pidamisele
   rajatud arusaamal..."

   ja lõpliku tuletisena:

   "Arusaamal identiteedist kui millestki olemuslikust ja
   staatilisest..."

4. Identity can also be understood as a particular continuity of
   change. - "Seda võib aga mõista ka kui teatud erilist
   muutumise pidevust." (Aga 'pidev muutumine' ja 'muutumise pidevus'
   ei olegi väga erinevad mõisted, vahel võib
   üks teise välja vahetada.)

5. Toivo Rauna tsitaati ma tagasi ei paranda, kuigi pean oma
   tõlget paremaks.

6. Mitmete Teie parandustega ongi lugu nii, et kuigi ma ei saa oma
   tõlget ideaalseks pidada, on ta eesti keele seisukohast
   siiski parem. Näiv sõnasõnalisus ei ole alati
   kõige õigem lahendus!

   Õnnestunud ettepanekud olgu üldsõnaliselt
   tänatud, nende eraldi kiitmiseks ei jää aega ja
   ruumi. Lihtsamad keelevead parandan ära ja ei hakka neile iga
   kord tähelepanu juhtima.

7. Kui "Kross väidab" on veidi liiga järsk, siis "Kross
   leiab" on pehmem ja neutraalsem, igatahes mitte halvem kui "Krossi
   pakutud hinnangul", mis oma lihtsusele vaatamata mõjub
   üsnagi arusaamatult.

8. Kus "allpool me tajume"? Romaanis? Seda me parajasti ei loe,
   lugedes võiks ju ka "tajuda", kui kirjanik midagi
   ähmaselt näitab. T. Salumetsa essees? Siin on
   vaidlustamist selgesti väidetud (breaking with this habit) ja
   tajuda võiks igasuguseid muid asju, näiteks professori
   isiklikku suhtumist. We shall see on pigem ikkagi "me näeme"
   (teatud arusaama ekslikkust), aga sellest parem on väita
   vahekokkuvõttena ainult, et Kross on vaidlustanud, siis on
   see essee autori seisukoht, ja jätta väitmata, et me
   kindlasti näeme sedasama abstraktset ja suhtumuslikku asja,
   mida näeb tema.

9. "...kindlusetuks tegevad väljakutsed, mida selline olukord
   põhjustab" - Sõna 'väljakutse' ei ole eesti
   keeles nii täieliku tähendusega, et saaksime jätta
   ta ilma selgituseta õhku rippuma.

10. "Sellise lähenemise jaoks kehastab Jakob
    tõepärasemat arusaamist mitte ainult individuaalsest
    identiteedist, vaid ka kõigi kultuuride saatusest." - Liiki
    (identiteet; saatus) kokku võttev ainsus on siin eesti
    keelele omasem.

11. "Suheterikas" võiks ju uudissõnana olla, ehkki
    mitmusliku esikomponendiga liitsõnu püütakse
    üldjuhul vältida. Või oleks parem "keerulistest
    suhetest rikas"?

12. Verbi intersect sõnaraamatuvasted on küll 'ristlema'
    ja 'lõikuma', aga kas teoses ikka toimub erinevate keelte
    ja kirjanduste vahel selline action, nagu 'ristlema' sugereerib?
    Eestikeelses teadvuses on ristleja sõjalaeva liigi
    nimetuseks (ristleja "Aurora", mille kogupauk olevat
    tähistanud teatud revolutsioonilise rünnaku algust).

13. Uuesti "me tajume". Päärde kohta romaani lõpuosas
    võiks siis seekord äelda ka, et "me näeme", kuna
    see on autori (Krossi) kaunis sõnaselge ideoloogia. Mis
    puutub sellesse, et pääre on "ennast kompromiteeriv",
    siis on see üpris pahasti äeldud. 'Ettekavatsematu'
    hõlmab eesti lugeja jaoks juba sedagi võimalust, et
    kirjanik on võibolla iseenesega vastuollu läinud. Nii
    on akadeemilisem!

14. "Siin näib, et romaani sündmused kipuvad segunema Jaan
    Krossi enda eluga." - Sellises lauses käib alus enne
    äeldist. (Alustades äeldisest võiksime teha
    inversioonilise lause "kipuvad segunema ...sündmused ja
    ...elu.)

15. Ma ei tõlgiks the thought to escape from Estonia was part
    of him (for almost half a century) kujul "Pooleks sajandiks (pro
    pool sajandit) peitus tema olemuses Eestist põgenemise
    mõte", kuna mõtted ei peitu olemuses, vaid
    äärmisel juhul peas. Variandid: "tervelt poole sajandi
    jooksul ei lahkunud põgenemise mõte temast
    hetkekski", "mõte Eestist põgeneda saatis teda pool
    sajandit". Samas on poole sajandi rõhutamine eesti keeles
    pisut pentsik. "Aastakümneid" tähendab sedasama, aga on
    delikaatsem.

16. Tõlkides escape does not make sense kui "põgenemisel
    ei ole mõtet", hõlmame nii "teoreetilise" (sel
    mõistel pole õiget sisu) kui "praktilise" aspekti
    (see tegu ei tasu ennast ära). Romaanis ju põimuvadki
    elu (nii peategelase kui autori elu) ja targutused selle
    ümber, mis oleks õigem.

17. Minu tõlgitud "kui on olemas lootust" parafraseerib Krossi
    väljendit "on maailmal lootus olemas", mida tsiteerib ka
    essee autor. Seevastu "kui lootus eksisteerida saaks" on lihtsalt
    väga pessimistlik elufilosoofia, mida J. Kross ja T. Salumets
    kindlasti ei jaga.

18. Teie olete parandanud "võitlusega, mida "hull" ei suutnud
    jätta võitlemata". Kui tõlkisin sellel kohal
    "tema mees", siis ei ajanud ma sel hetkel segi sõnu husband
    ja madman. Olgu T. Salumetsal pealegi "madman", eesti kirjakeel
    eelistab afektide ja ebaviisakuste puhul neutraalsemat
    ümberütlemist. Jutumärgid ei
    päästa. Krossi pealkiri ei õigusta, kuna Krossil
    tähendab see arhaiseerivat stilisatsiooni.

19. Sõnastus "niisuguste kujundite tõrjumine, ilma nende
    põlistamises kaasaaitamiseta..." on iseennast
    tühistav, tähendades: selliseid kujundeid on ilma
    põlistamata raske tõrjuda, ehk: nende
    tõrjumine on siis üsna kerge, kui me nad
    kõigepealt põlistame. Vist oleks kompromissiks
    "Väikestel Lääne natsioonidel, nagu Eesti, on eriti
    raske niisugust kujundit tõrjuda ja selle
    põlistamisest hoiduda." (Järgmise lause algus: "Peale
    Lääne natsioonide...")

20. Cris Shore tsitaadi rõhuasetuste väljatoomiseks on
    vist kõige parem kasutada selliseid eesti keele
    väljendusvahendeid, nagu muudetud sõnade
    järjekord ja sidesõnaühend 'mitte ainult... vaid
    ka'. Tulemus on järgmine: "...tundub mõte
    mingisugusest "Euroopa identiteedist" olevat järjekordne
    ideoloogiline sepitsus, leiutatud mitte ainult saavutamaks Euroopa
    poliitilist ja sotsiaalset integratsiooni, vaid samapalju ka
    Euroopa "teise" kõrvaldamiseks..."

21. While European integration (was a non-issue when Kross wrote
    his...) it still comes as no surprise (that thoughts of escape
    should run deep in his novel.) - Püüdsin venitada
    sõna while tähendust, arvates, et essee üldise
    paatosega sobiks rohkem, kui suurema integratsiooni korral
    vähem põgenetaks, sest "kõik on üks ja
    seesama". Kuid tuleb välja, et T. Salumets juhib ikkagi
    tähelepanu sellisele proosalisele asjaolule, nagu tulevane
    piiride avanemine ja vabam liikumine. Olen nõus, et see
    ongi põgenemine - kodust nimelt.  Aga essee autor
    läheks siin justkui iseenesega vastuollu.

22. Kui tõlkida ära ka sõna devastating, siis on
    'laastav' paremaks vasteks kui 'hävitusttoov'.

23. Sõna commitment ei pea tingimata 'kohustuseks'
    tõlkima, kui me lisaks essee autorile tahame arvestada ka
    romaani autoriga. Kuigi Jaan Krossil on juristiharidus -
    või ehk just sellepärast - näib kirjaniku
    missioonitunne tema jaoks tähendavat mitte niivõrd
    kitsarinnalisi kohustusi kui paljulubavaid
    võimalusi. Kirjanik ei kohustu midagi
    näitama-tõestama, vaid taotleb teatud tulemusi. -
    "Siinkohal näib romaan loobuvat oma taotlusest näidata
    suhtelist, vahepealset, tõe ja fantaasia vahelist piiri."

24. Lõpulause: "Niisuguse jõu olemasolu on selle romaani
    teiseks jõuliselt väljendatud sõnumiks."

25. Tsitaatidest on läinud kaduma mõned autoriteksti
    katkestuse ehk väljajätu-märgid. Minul kujutasid
    need endast kolme kriipsukest nurksulgudes: [---] Võin ju
    vastavatesse kohtadesse midagi mõttetut kirjutada,
    näiteks AA (oletades, et arvuti millegipärast eelmised
    märgid kustutas). Neid väljajättusid on arvult
    kuus. Seevastu märki ... (kolmpunkt) kasutab Jaan Kross
    ise. Temalt pärinevad ka mõned mõttekriipsud
    ootamatutes kohtades. Tõlke järgi selliseid märke
    ära kaotada ei oleks õige.

26. Jutumärke ja kriipsupikkusi ma enam ei puutu, aga minu
    arvutil on need teistsugused.

27. "Katusega" tähed s ja z (ehk š ja ž) olen vist
    korra juba saatnud. Nad on sel juhul kaotsi läinud. Vahepeal
    justkui ei pidanud TeX-i ega SGML-i kasutama, kirjutasite, et
    masin loeb küll. Samas on see vist vastuolus Teie sooviga
    saada tekst mitte attachment'i, vaid tavalise meili kujul? Mul on
    selline kogemus, et kui ise tehnilisi asju ei taipa, siis hakkavad
    teadjamehed (alates oma pojast ja lõpetades mitmesuguste
    remondimeestega) iga kord isemoodi nõuandeid jagama ja
    natuke nääkima !-(
        </__TSITAAT>
        __nende ettepanekutega {tkarmo} nõustus
          __küll aga peale surudes ühtlust
            ühe lühendi küsimuses: 
            olgu KÕIKJAL "ingl." 
        __{krunnel} saatis samas meilis ka oma parandatud
          tõlke, küll ilma kursiivita ja ilma
          paragrahvide struktuurita
          __{tkarmo} taipas liiga HILJA, et ta oleks pidanud
            {krunnel}-ile õpetama pseudokoodide nõksu: 
            pseudo-SGML olgu stiilis 
            "fuufuu <__KURSIIV>barrbarr</__KURSIIV> harrharr"
            __nõks nüüd seletatud
              saidil
              http://www.interlog.com/~verbum/kv/albumi_hetkeseis.html
            __ehkki {kr} parandatud tõlkest kursiiv oli
              kadunud, sai {tkarmo} {kr} KOMMENTAARIST aru, et "kodu" 
              on nüüd kurviivis
              __{tk} panigi ta kursiivi tegelikus SGML-ladumises
        __kus {krunnel}-i 27 punkti ja tema parandatud tõlge
         olid vastuolus, seal otsustas {tkarmo}, et {kr} 27 punkti
         valitsevad
         __lõppsõna on siiski {krunnel}-il, 
           kui {krunnel} soovib midagi veel õiendada 
           ajavahemikul 20010305/20010405
        __kahes asjas 
          (_need on: 
            + "It was after all published at a time when Estonia, 
               against its will, was part of another empire."
            + "As we shall see, Kross foos the bar, roos the har, 
               does a zoogar with a mootar.") 
          on {tkarmo} siiski veidi uudishimulik
          __need kaks uudishimupunkti on siise kantud
            kvaliteedikontrolli käsuloetelusse, allpool
     
  *2__ex{tsalumets}ad{tkarmo}@20010305T213455Z
     (_{ts} sisu: 
       + heakskiiit {kr} pakutud lühendamisele 
       + bibliograafilisi viiteid 
         __kõik nüüd korras välja arvatud
           {toivo.raun}{e.said}
           (_{tkarmo} unuastas küsida {tr}{es}-i kohta: ai-ai)
       + vastus {krunnel}-i esitatud küsimusele 
         seoses {jkross}-i 1978 põgenemise võimalusega: 
         <__TSITAAT> Kross kirjutab: "Und dann 1978. Ich stand
         während des estnischen Schriftstellerkongresses am
         Rednerpult.  Ich kniff die Augen zu und stellte mir vor:
         Jetzt verlese ich den Antrag: Der Genosse Vaino - unser
         Honecker - erlasse Order, dass meine Familie und ich die
         Genehmigung erhalten, das Land zu verlassen. -  Ich weiss
         nicht, was weiter wird, aber angesichts der 300 Zeugen muss
         er irgendwie reagieren. Und wieder bremste ich mich."
         DU. Die Zeitschrift der Kultur. Heft Nr. 12. Dezember 1992:
         26-27.
         EHK OLEKS SOBIV SEDA TÕLKENA LISADA?
        </__TSITAAT>
        __seda {tkarmo} pakub ladumises SGML
           <footnote></footnote> koodiga

20010220T025101Z 

__{tkarmo} analyysis {krunnel}-i eestindamist:
  *a__{tkarmo} jättis {kr} töö 95-protsendi ulatuses
      muutmata 
      (_ja leidis eriti kiiduväärt olevat: 
        +1__{jkross}-i vangistuse aja täpsustamine, 
            ehkki {ts} jätab
            „aprillist septembrini 1944.a“ ütlemata 
        +2__{vonbock} 1787 (1797-e asemel) ning tema esinemine
            ajaloos kui Vene polkovnik, vastandina {ts} algtekstile
        +3__tundelisus, delikaatsus küsimuses
            home/'home'/"home"/h o m e 
            (_siin pidi {tkarmo} küll tegema mõningaid
              kompromisse, eriti selle pärast, et {tkarmo} 
              kardab sõrendamise ehk h o m e -i puudmuist
              SGML-i ning QuarkXPress-i ladumistehnikas) 
         +4__tabavus küsimuses piinlikult/valulikult
             (_jah, tõesti, nagu soovitab {kr}, 
               peaksime siin ISE kirjutama krosslikult, eelistades 
               „piinlikult“ –
               „valulikult“ oleks vaid toortõlge
               {ts} algtekstist, kus esineb
               „painfully“)
         +5__delikaatne võimaluste pakkumine 
             „determineerima“ juures
             (_seal {tk} lõpuks valiski 
               üks pakutud varuvariantidest)
         +6__(eriti oluline) tegeliku eestikeelse {jkross}-i teksti
             tsiteerimine
             (_{tkarmo} väga LOODAB, et ta ei ole siin teinud
               omakorda sigadusi, kuna oli probleeme {kr} MS Word-iga, 
               mille tõttu mõni karakter võimalikult 
               rändas eksiteele) 

   *b__{tkarmo} pidi tegema muudatusi mõnes kohas, kus
       tõlge oli kas
       autorile andnud võõrast tähendust või autori
       tegelikku tähendust jätnud ebaselgeks 
       __näiteid:
         +1__{kr} eestindus
             <__TSITAAT>
               Sel oma põhiolemuselt staatilisel kujutlusel 
               identiteedist
             </__TSITAAT>
             vastaks pigem hüpoteetilisele inglise keelele
             <__TSITAAT>
               This essentially static imagning of identies
             </__TSITAAT>
             kui {ts}-a tegelikule ingliskeelsele algtekstile
             <__TSITAAT>
                Imagining identities in this essentialist, static way 
             </__TSITAAT> 
         +2__{kr} eestindus
             <__TSITAAT>
               Seda võib aga mõista kui pidevat muutumuist.
             </__TSITAAT>            
             vastaks pigem hüpoteetilisele inglise keelele
             <__TSITAAT>
               Identity can also be understud as continual change.
             </__TSITAAT>
             kui {ts}-a tegelikule ingliskeelsele algtekstile
             <__TSITAAT>
               Identity can also be understood as a particular
               continuity of change. 
             </__TSITAAT>

 
20001006T101010Z
__{krunnel} eestindas
  __siinjuures {krunnel}-i enda redidgeerimise kroonika 
    (_toome ta ära tõendina, et {kr} igati taotles
    täpsust):
    <__KROONIKA> 
       * Jutumärkide süsteemist 
         Kõik pealkirjad jutumärkidesse 
         (ka „Keisri hull“).
 
         Tsiteerides tegelase otsekõnet, ei ole vaja
         kahekordseid jutumärke <SNIP-SNIP>

         Samas tekstis pole tavaliselt soovitav korraga kasutada nii
         pärisjutumärke kui ka ühekordseid  (ise
         olen seda redig. kroonikas teinud, tuues ühekordsetega esile
         põhiliselt tsitaatide üksiksõnu, mille
         kääne muutus).  Paar tsitaati on jutumärgistatud nii,
         et esimene jutumärk on nagu päris 
         ja tagumine on koodiga: <SNIP-SNIP>
         See on vist lihtsalt viga.

       * Sõna 'home' esines artikli autori tekstis kolmel
         korral (neljandal korral tsitaadis). Kaks korda oli ta
         harilikes jutumärkides. Sel oleks mõtet vaid
         siis, kui see väljendaks halvustavat suhtumist kodu
         mõistesse.

         Üks kord oli 'home' koodiga <SNIP-SNIP>, mis
         tähendab vist ühekordseid jutumärke. Ei ole
         mõistetavat põhjust tõsta esile 'kodu'
         kui sõna.

         Võiks ju arvata, et 'kodu' tähendab midagi
         üldisemat, ja on sellepärast märkidega esile
         tõstetud. Niisugusele eesmärgile vastaks paremini
         sõna sõrendamine (ehk tühikud tähtede
         vahel). Sõrendusi märgivad selles tekstis
         kahekordsed nurksulud.

       * Tsitaatide leheküljenumbrid jätsin
         ära. Artikli autor tsiteerib ingliskeelset
         väljaannet, mina eestikeelset, lk. numbrid erinevad.

         Nelja-viie lühema tsitaadi puhul ei ole üheselt
         kindel, kust need on võetud, või pole nad
         täpselt sel kujul kasutatavad. Näiteks ingliskeelne
         „speaks Estonian ...with an "awkwardness" the narrator
         finds difficult to accept“ on tõlgitud Krossi
         teose kahest erinevast kohast laenatud sõnadega
         „kuigi tema kõne on jutustaja jaoks
         vastumeelsust tekitavalt "äramoonutav" või
         "kangevõitu".“

       * On võimalik, et teksti töödeldavaks
         kohendamisel läks mõni algne taandrida kaduma
         (või mõni tekkis juurde). See pole siis
         tahtlik. Aga näib, et niisugusel kujul saadetud tekstis
         on taandread eristatavad vaid siis, kui eelmise lõigu
         lõpurida juhtub olema lühike.

       * On tehtud mõned lausepiiri muutused. Vahel
         sellepärast, et vähemalt eestikeelse teksti
         seisukohast võiks tekkida olematuid
         põhjuse-tagajärje seoseid või muid
         vääritimõistmisi. See tingis näiteks ka
         neljanda lause pikendamise.

       * Von Bocki sünniaasta on 1787, mitte 1797.

       * Üks näide läbimõeldud ebatäpsusest:
         „...much richer, more adequate understanding“ on
         tõlgitud „paremini ja mitmekülgsemalt
         mõista“, vältimaks sõna 
         „adekvaatsemalt“.

       * „kui täiesti võimutust ja allasurutud
         olendist“ – Sõna
         'võimutu' ei kõla nii selgesti
         kui tarvis, kuid muud sisulist võimalust ei paista,
         niisiis tugevdasin teda 'allasurutuga'.

      * „painfully unequal“ võiks tõlkida
        'valulikult ebavõrdsed', aga ka – natuke krossilikumas
        stiilis –  'piinlikult ebavõrdsed'

      * „imagining... in this essentialist, static way“
        – Kui 'essentialist' on Oxfordi inglise keeles
        võimalik, siis mina seda lihtsalt ei tea. Toon esile
        juhuks, kui tõlge peaks olema täiesti
        väär: („sel oma põhiolemuselt
        staatilisel kujutlusel“).

     * „...extraordinarily differentiated, and
       unmonolithic“ võiks olla „ülimalt
       diferentseerunud...“, kuid 'diferentseerumine' on
       eelöelduga ('hübriidsusega') näivas või
       osalises vastuolus. Mõeldud on ilmselt seesmist
       diferentseerumist või mitmetaolisust. Püüdsin
       teises suunas täpsustada: „kõik on
       hübriidsed, heterogeensed, nad koosnevad erinevatest
       elementidest ja ei ole terviklikud.“ Võib ka
       lühemalt: „?nad kõik on hübriidsed,
       sisemiselt ebaühtlased, ja ei ole terviklikud.“

     * Keset artiklit tundub järsku, et tegemist on pikema teksti
       lühendusega. Sel juhul on välja jäetud autori
       suhtes liiga kriitiline või muidu
       „delikaatne“ osa. Järsku, ettevalmistamatult
       on ühesainsas lauses („However, apart from the
       static and oppositional manner...“) üles loetud
       Krossi kolm arvatavat pattu. See võib muidugi nii
       jäädagi, et olla omakorda artikli autori suhtes
       selgelt „paljastav“.

       (Teiselt poolt oleks kaval motiivid „static and
       oppositional manner in which Kross tends to treat gender
       relations“ ja „rather stereotypical descriptions
       of the German nobility“ kas täiesti maha
       tõmmata või siis pikemalt välja
       arendada. Ilmselt on neist kirjandusringkondades rohkesti juttu
       olnud, sellest lapidaarsus.)

     * Estonian writers congress 1978? Kas on mõeldud kirjanike
       kongressi Tallinnas aastal 1977 (aga kuidas keegi oleks tookord
       saanud lihtsalt Tallinnast põgeneda?), või
       N. Eesti ja väliseesti kirjanike kokkusaamist Helsingis
       1989? Kross käis ka enne seda (võibolla korduvalt)
       välismaal, kust tal oleks olnud võimalik mitte
       tagasi tulla. Kui mõeldakse hoopis mingit
       väliseesti kirjanike kongressi, siis tuleks lisada
       toimumiskoht.

     * „we co-determine one another“ on tõlgitud
       „me determineerime üksteist vastastikku“,
       kuna polnud kindlust, milline verbi 'determineerima' eesti
       vastetest ('piiristama; tingima, põhjustama; ette
       ära määrama; ahendama') oleks ainuõige

    * „There are no worlds beyond it.“ Kas peab olema
      'words?'  Umbkaudne tähendus mõistetav.

    * Kes on 'human scientist'? Kas humanist, humanitaar, antropoloog...?

    * Kas nimi Cris Shore on veatu?
    </__KROONIKA> 

19991009T010101Z
__{tsalumets} saatis ingliskeelse variandi {tkarmo}-le

KVALITEEDIKONTROLLID: 
!_{tkarmo} kontrolligu yldist soravust
  __TEHTUD
!_{tkarmo} kontrolligu  {krunnel}-i eestindamist 
  __TEHTUD@20010227umbes 
!_{tkarmo} kontrolligu, kas Cris Shore või Chris Shore
  __TEHTUD
    __jah, {ts} variant Cris Shore ongi õige
!_{tkarmo} kontrolligu
  (_kuna tal on nüüd õnnestunud avada AbiWord’i
    abil ilma konverteerimata 
    see {ts} tekstitöötleja fail, mille avamine varemalt
    nõudis {ttoomsalu} konverteerimisabi), et {ts}
    lõikude jaotus oleks siin korralikult ära toodud
    __TEHTUD@20010227T153524Z
!_{tkarmo} kontrolligu
  (_kuna tal on nüüd õnnestunud avada AbiWord’i
    abil ilma konverteerimata 
    see {ts} tekstitöötleja fail, mille avamine varemalt
    nõudis {ttoomsalu} konverteerimisabi), et {ts} 
    rõhuasetused kursiivis oleksid ära toodud vastava
    kursiivi tarvitamisega eestindatud versioonis
    __TEHTUD@20010227T155456Z
      __{tk} lisas rõhuasetust paaris kohas
        __seega on praegu rõhuasetust PEAAEGU liialt
          tarvitatud, kuid asi ei OLE vist mõistlikkuse
          piire ületanud
!_{krunnel} 
  *a__kontrolligu {jkross}-i tsitaatide korrektsust
      (_on 90% tõenäone, et {tkarmo} moonutas
        tstitaate natuke, kuna {krunnel}-i MS Word või Word Perfect
        kannatas ülekandmisel) 
      (_kontrolltulemusi tuleks saata {tkarmo}-le mitte MS Word
        ega WordPerfect formaadis, vaid tavalises, atõtshmendita
        meilis, kusjuures kõik karakterid oleksid 7-bitised ASCII 
        __pikad mõtekriipsud, scaron-id, zcaron-id, 
          prantsuse guillemets-jutumärgid, 
          skandinaavia kumeras jutumärgid, 
          anglosaksi kumeras jutumärgid - need kõik on 8-bitised, 
          seega vahest kannatavad tööjaama operatsioonidel, 
          kus ainult 7-bitine allikas on konverteerimisprobleemidest
          sajaprotsendiliselt vaba
          __7-bitine on vaid see, mida saab tippida otseselt 
            USA klaviatuuril)  
   *b__teatagu {tkarmo}-le tema kasutatud {jkross}-i teksti 
       kirjastuse nimi 
       ning kirjastamise aasta 
       (_seda infi {tkarmo} omakorda paneb album2000 allikate ossa) 
   *c__teatagu {tkarmo}-le, nii palju kui on seda võimalik teha
       ilma sangarlike pingutusteta ( ;-) ), millest leheküljest
       iga kasutatud {jkross}-i tsitaat on võetud
   *d__heitku üldise pilgu siin pakutud eestindamise üle, 
       õgvendades {tkarmo} keelt kui on karta, et mõni 
       {tkarmo} pisiõiendus eksib grammatika või stiilireeglite
       vastu
       (_{tkarmo} muudatused on tagasihoidlikud, puudutades vaid 
         5 protsenti {krunnel}-i pakutud tõlkest) 
   __TEHTUD@20010305T194007Z
!_{tsalumets} andku {tkarmo}-le bibliograafilisi viiteid
  (_teose pealkiri, kirjastaja, kirjastamise aasta, tstiaadi lehekülg)
  järgmistes asjades, KUI {ts} suudab seda teha
  ilma sangarlike püüdlusteta
  (_kui liiga raske, siis saame ka ilma hakkama):  
  * {milan.kundera} Euroopa pettekututelmadest
  * {norbert.elias} homo clausus'e mõistest 
  * {cris.shore} Euroopa identiteedi mõiste kuritarvitamisest
  __TEHTUD@20010305T213455Z    
!_{tsalumets} otsustagu 
  (_öelgu "jah" või "ei") 
  kas lühendada
  (_selle võimalusele vihjab 
    {kr} oma redigeerimise kroonikas, ülal)
  <__TSITAAT>
         <SNIP-SNIP> näib oleva Krossi romaani sõnum. 
  
    Jättes kõrvale staatilise ja vastandava maneeri,
    milles Kross kaldub käsitlema sugudevahelisi suhteid, samuti
    balti aadli üsna stereotüüpsed kirjeldused, ilmneb
    aga teoses veel miski, mis räägib vastu selle
    põhilisele hoiakule – nimelt kui püütakse
    sisendada, et on olemas midagi niisugust, mille puhul ei kaubelda
    ja mille kohta ei
   </__TSITAAT>
   järgmisel viisil: 
   <__TSITAAT>
         <SNIP-SNIP> näib oleva Krossi romaani sõnum. 
  
    Teoses aga ilneb veel miski, mis räägib vastu selle
    põhilisele hoiakule – nimelt kui püütakse
    sisendada, et on olemas midagi niisugust, mille puhul ei kaubelda
    ja mille kohta ei </__TSITAAT> 
  __TEHTUD@20010305T213455Z
    __otsus: "jah, lühendatagu" 
!_{tsalulmets} otsustagu, kuidas
  vastata {krunnel}-i redigeerimise kroonikas
  ülestõstatud küsimus aasta 1978
  sündmustikust (ebaselgust põgenemisvõimaluses)
    __TEHTUD@20010305T213455Z 
!_{tsalumets} pakkugu {tkarmo}-le autori
  reklaami (_iga pala album2000-s algab reklaamiga, ulatuses umbes
  100-200 sõna) (_reklaam peaks mainima germanistik’ut,
  {ts} hariduskäiku, {ts} kirjutisi, {ts} rolli University of
  British Columbia pedagoogilises-administratiivses elus, seega
  asendades xxxx-i järgmises reklaamskeemas: <__SKEEMA>
  Vil! prof. Thomas Salumets (c. 1976/II) xxxxxxx germanistik xxxxx
  xxxxxxxxxx xxxxxxxxxx xxxxxx Saksamaal xxxxxx xxxx xxxx Eestis
  xxxx University of British Columbia xxxxx xxxx xxxx.  xxxxxxxxx
  xxxxxx xxxxxxxx xxxxxxxx xxxxxxxx xxxxxxx xxxxxxxx xxxxxx xxxxxxxx
  xxxxxxx xxxxxxxx xxxxxxxxxx xxxxxxxxx xxxxxx xxxxx xxxxxxx xxxxx
  xxxxxxxx xxxxxx xxxxxxxxx xxxxxxxxxx xxxxxxxx xxxxxx. xxxxxx
  xxxxxxx xxxxxx xxxxxxx xxxxxx xxxxx xxxxx. xxxxxxx xxxxx
  xxxxx. Toimetus loodab, et pakutud pala aitab niimõnelegi
  lugejale selgemini määrata oma rahvuslike kohustuste
  ulatust ja piiri – kas hüljates või kaitstes
  seda kartesiaanlikust, mida prof. Salumetsa
  kirjanduskriitiline analüüs siin nii osavalt seab
  küsimärgi alla.  </__SKEEMA>
  __TEHTUD@20010305T213455Z 
    __{ts} pakutud andmete najal {tk}
      kirjutas (_pidades silmas, et {ts} reklaam peab olema samas
      pikkuses jne kui meie teised autorireklaamid) <__TSITAAT>
      Baden-Württembergis sündinud, Princetonis doktoreerunud
      rahvusvaheliselt tunnustatud kirjandusteadlane
      vil! prof. Thomas Salumets (c. 1976/II) on praegu
      University of British Columbia korraline professor ja
      võrdleva kirjandusteaduse õppejõud.
      Germanistik’u valdkonnas on
      eriti pälvinud tähelepanu tema uuringud saksa
      valgustustajastu kirjanduses ning „Tormi ja Tungi“
      ajastu draamas, eriti F. M. Klingeri
      toimetamisel-hindamisel. Alates 1999. a. on
      prof. Salumets „Journal of Baltic Studies“
      toimetaja. Käesoleva Vironia juubelialbumi toimetus loodab,
      et siin pakutud pala aitab niimõnelegi lugejale selgemini
      määrata oma rahvuslike kohustuste ulatust ja piiri
      – kas hüljates või kaitstes seda
      kartesiaanlikust, mida prof. Salumetsa kirjanduskriitiline
      analüüs siin nii osavalt seab küsimärgi
      alla. – Kuna Jaan Kross kasutab ise sageli
      „…“ otsekõnes, siis
      väljajäetud sõnad tema tsiteeritud
      lõikudest on märgitud spetsiaalse sümboliga
      „[ --- ]“.  – Viited stiilis
      „[123]“ tähendavad [Kross 1978,
      lk. 123].  </__TSITAAT> 
      __siijuures keel kindlasti
        vildakas, aga SEDA me parandame PALJU hiljem 
        __tuleb panna
          kõik autorireklaamid korda samaaegselt 
!_{krunnel} teatagu
  lühidalt {tkarmo}-le, kas tema arvates loogika ON siiski
  selge praeguses tõlges osas "It was after all published at
  a time when Estonia, against its will, was part of another
  empire."  
  (_oluline siin on, et "It was after all" annab
    põhjust väitele "it comes as no surprise that thoughts
    of escape should run deep in his novel" 
    __peame olema kindel, et
      eestikeelne lugeja mõistab loogikat 
      __sõna nagu "ju"
        annaks signaali 
        __praegu {kr} on eestindanud "Pealegi on see teos
          kirjutatud ajal, mil Eesti vastu ta enese tahtmist oli teise
          impeeriumi osa."  
          __see võib-olla vastaks pigem
            hüpoteetilisele algtekstile "It was moreover published at a
            time when Estonia, against its will, was part of another empire."
    __YKS mõeldav lahendus: "See teos on ju kirjutatud ajal,
    mil Eesti vastu ta enese tahtmist oli teise impeeriumi osa."
      __aga {tk} ei ole asjas yldse kindel, kuna tema maakeele vaist on
        liialt nõrk) 
   __TEHTUD 
     __meil ex{kr}ad{tk}@20010327T174042Z
       ytleb selles asjas <__TSITAAT> I. Kas "after all" annab
       konkreetses lauses tulemuseks "ju" või "pealegi". - Olgu
       siis pealegi "ju". Vahe on ainult selles, et prof.  Salumetsale on
       olevik palju tähtsam ja Krossi "kirjutamisaeg",
       nõukogude periood oma hädadega jääb talle
       sekundaarseks. Tema ajab juba mõnes mõttes Euroopa
       Liidu asja, kas seda pooldades või mitte. - Seda eelhoiakut
       näitab "ju" tõepoolest paremini.
      </__TSITAAT>
    __{tk} muutis vastavalt
!_{krunnel} teatagu lühidalt {tkarmo}-le, kas tema arvates
  loogika ON siiski selge nendes kohtades, kus {tsalumets} ütleb
  "we shall see" stiilis
  "As we shall see, Kross foos the bar, roos the har,
  does a zoogar with a mootar." 
  __sisuliselt ütleb siin {tsalumets}
    "As we shall see later in this literary essay (as we shall see
    later in our development of this analysis, as we shall see a few
    sentences below this sentence you are now reading), Kross foos the bar, 
    roos the har, does a zoobar with a mootar." 
  __{kr} eestindab stiilis
    "Me näeme, et Kross fuufuuitab barrbarri, ruuruuitab
    harrharri, teeb zuugarri muutarriga." 
    __mis aga vataks pigemini hüpoteetilisele algtekstile
      "We see that Kross foos the bar, roos the har, 
      does a zoogar with a mootar."         
   __YKS mõeldav lahendus: 
     "Nagu me allpool saame nägema, Kross fuufuuitab barrbarri, 
     ruuruuitab harrharri, teeb zuugarri muutarriga." 
     __aga {tk} ei ole asjas yldse kindel,
       kuna tema maakeele vaist on liialt nõrk 
  __TEHTUD
    __meil ex{kr}ad{tk}@20010327t174042Z ytleb selles punktis
      <__TSITAAT>
           II.  "As we shall see" tõlkimisest. - Saan aru Teie
           soovist, et tõlkest oleks kindlalt näha:
           prof. Salumets näitab OMA avastusi essee lugejale (ega
           jääks muljet, et võibolla Kross ise
           näitab midagi, või et objektiivselt
           võttes raamat näitab seda oma lugejale).

           Kui rõhutada prof. Salumetsa autoriõigust ja
           kui mõelda, et essee lugeja romaani ennast nagunii
           ei loe, või et ta tuleb igaks juhuks ninapidi essees
           pakutud tõe sisse torgata, siis võib muidugi
           öelda "nagu me allpool näeme".
      </__TSITAAT>
   __{tk} õiendas vastavalt
!_{kr} aidaku {tk}-d määrata {jkross}-i põgenemisele
  mõtlemise aasta 
  (_kas 1978, nagu ytleb {ts}, või 1977, nagu arvan {kr}?)
  __TEHTUD
    __meil ex{kr}ad{tk}@20010327T174042Z ytleb
      <__TSITAAT>
             Täpsustuseks: nimetatud kirjanike kongress ei saanud
             toimuda 1978, vaid aasta varem, 1977. Olen selles kindel,
             kuna viibisin ise koos oma abikaasaga Tallinnas, tema
             võttis kongressist osa. Samal kevadel sündis
             meie vanim poeg, ja tema sünniaastat ma tean.
      </__TSITAAT>
   __{tkarmo} pani 1977 teksti, ja siis 
     insereeris toimetuse märkuse ("siiski 1977") 
     Zeitschrift der Kultur tsitaati 
     __seda otsust võib ümber lükata {ts}, 
       kuid {tk} LOODAB, et 1977 jääb paigale
       __loodab selle pärast, et {kr} argument 1977 kasuks 
         on veenev
!_{tsalumets} andku {tkarmo}-le bibliograafilist spetsiifikat
  (_teose pealkiri, kirjastaja, kirjastamise aasta; esitatud
    tsitaadi leheküljeviite) 
  järgmiste puhul
  (_{tkarmo} kahetseb, et ta unustas varem küsida
    __see oli hooletus)
  * {traun}
    __ettevaatus: 
      {traun}-a ingliskeelne "Estonia and the Estonians"
      ilmus KAKS korda inglise keeles, 1987umbes ning 1991.a.
      __peame õieti ära tooma see väljaanne,
        mida kasutas {tsalumets} 
  * {esaid} 
    (_provisoorselt juba allikates, kuid ilma leheküljeviiteta)
!_{tsalumets} 
  *1__eestindagu {jkross}-i pihtimus oma põgenemise
      mõtetest kõndpuldi taga kirjanike kongressil, 
      kus tal meenus seltsimehe Vaino ettepanek 
      (_{tkarmo} ei julge eestindada, kuna sisuliselt ei valda 
        saksa keelt)  
      (_{tkarmo} saab pärast kanda hoolt eestindamise lihvimise eest; 
        nii et laitmatult puhas maakeel {ts}-i töölaualt,
        ehkki teretlunud, pole hädavajalik) 
  *2__kontrolligu, et viide Kross 1992 on õige
      (_siinjuures tuleb vaadata album2000 "Allikate" ossa, 
        ja näha, kuidas {tk} on bibliograafilist infi 
        Zeitschrift der Kultur'i osas ära toonud - ekslik??
        eksiminine näiteks Zeitschrifti pala autori nimetamises???
        - ja kas pala pealkiri on meil teada?)   
Ülaltoodu on alb2000 toimkonna selle peatüki planeerimise märkmestik. Seda märkmestikku summutatakse plaatide valmistamise ajal. (The foregoing is alb2000 editorial-team planning material. This material will be suppressed when alb2000 goes to press.) 
„Keisri hullu“ [Kross e.k. 1978, ingl. 1993] autor on tuntud kui eesti ajaloolise romaani grand old man. Jaan Kross sündis kaheksakümmend aastat tagasi, 19. veebruaril 1920. Ta õppis Tartu Ülikoolis õigusteadust ja rahvusvahelisi suhteid. Saksa okupatsiooni lõpukuudel (aprillist septembrini 1944. a.) viibis ta vanglas. 1946. aastal arreteerisid tagasi tulnud venelased ta omakorda ja saatsid vangilaagrisse. Naasnud 1954. aastal Tallinna, asus Kross tegema tõlkija ja kirjaniku tööd. Esialgu (50-ndatel ja 60-ndatel aastatel) kirjutas ta luulet. Praegu, mil tema ajaloolisi romaane tuntakse mitmel pool maailmas, on Jaan Kross mitu aastat olnud tõsiseltvõetav kandidaat Nobeli kirjandusauhinnale. Nende romaanide seas on triloogia „Kolme katku vahel“ (1970–77), „Professor Martensi ärasõit“ (1984, ingl. 1994) ja tema tänaseni kuulsaim teos „Keisri hull“. See „särav teejuht Euroopa uude kirjandusse“, nagu üks vaatleja seda nimetas, on tõlgitud ungari, saksa, rootsi, inglise ja veel oma poolde tosinasse keelde, ning on kahtlemata oluliseks teoseks ka tänapäeva maailmakirjanduses üldse.
Keisri hulluks nimetatakse üht selle romaani kangelastest, ajaloolist isikut Timotheus von Bocki (1787–1836). Von Bock on sakslane, Eestimaa aadlik ja Vene polkovnik, kes 1817. aastal abiellub eesti talutüdrukuga. See oli tolle aja kohta mitmes mõttes ennekuulmatu samm. Nagu märgib näiteks Toivo Raun [Raun 1991], valitseb ajaloolaste seas konsensus küsimuses, et 19. sajandi esimesel poolel „moodustasid baltisaksa aadel, vaimulik seisus ja kodanlus jätkuvalt koorekihi nii maal kui ka linnas. Eesti rahval, kas talupoegadel või alamklassi kuuluvatel linlastel, oli vähe võimalust sotsiaalses hierarhias ülespoole pürgida. Juhtudel, kus see õnnestus, õnnestus ta vaid tänu saksa ülemkihi keele, tavade ja väärtushinnangute omaksvõtmisele.“
Jagunemine baltisaksa aadliks ja eesti rahvaks tähendas lisaks sotsiaalsele muidugi ka etnilist tõsiasja ning jagunemist koloniseerijateks ja koloniseerituteks. Kokkuvõttes tähendas see sügavat lõhet, mille ületamine oli võimatu. Kummagi poole vahele silla ehitamiseks oleks ühe baltisaksa ajaloolase sõnade järgi tulnud „hüpata üle rahvusliku kuristiku“. 
Oma romaanis möönab Kross niisuguse lõhe olemasolu, kuid ta pole nõus ajaloolaste kirjeldustega sellest. Romaani järgi otsustades on need niihästi puudulikud kui ka eksitavad. Kui kirjeldada ülespoole pürgimist vaid ülemkihi käitumise jäljendusena või nende poolele ülehüppamisena, siis ei õnnestu seletada selle emotsionaalset tähendust. Ometi aitab just viha, hirmu ja uhkuse, külgetõmbe ja vastumeelsuse, kirgede, soovide ja ihade olemasolu tunnistamine eestlaste ja sakslaste keerukaid suhteid paremini ja mitmekülgsemalt mõista.
On tähtis tõdeda, et ajaloolaste narratiiv põlistab müüti Eesti talupojast kui täiesti võimutust ja allasurutud olendist. Võim pole Krossi romaani järgi lihtsalt põhjuse ja tagajärje suhe; sotsiaalsed muutused ei toimi vaid ühes suunas. Ajaloolased esitavad asja sageli nii, et inimene kas jäi eesti talupojaks või loobus oma senisest identiteedist, et saada kõrgema klassi liikmeks. Kross leiab, et see ei vasta tõele.
„Keisri hullu“ vaateveerult jääb ajaloolaste narratiivis, kui väärtuslik see ka poleks, puudu sellest, mida Václav Havel nimetas „rõhutute võimuks“, koloniseerija ja koloniseeritava vastastikuseks sõltuvuseks. Mõlemad, nii baltisakslased kui eesti rahvas, olid mõjutatud nende vahel moodustunud suhetest – suhetest eesõigustatute ja kõrvalejäetute vahel. Nad olid piinlikult ebavõrdsed, aga kumbki ei saanud teise mõjust vabaneda. Kummagi identiteet polnud kindlakujuline ja sisemiselt ühtne, vaid pigem alaliselt muutuv ja hübriidne. Seda on muidugi raske või vastumeelne näha ja kirjeldada; seda on võimatu taibata, kui identiteeti käsitatakse objektina, mida võib avastada, või tarbeesemena, mida saab välja vahetada, kuid mis ise ei muutu. Arusaamal identiteedist kui millestki olemuslikust ja staatilisest on pikk ja mõjukas traditsioon, eriti Lääne mõtteilmas. Nagu me allpool näeme, on Krossi romaan niisuguse arusaama veenvalt vaidlustanud.
Jakob Mättiku („Keisri hullu“ jutustaja) loos, nagu Kross selle on kirjutanud, tulevad nii identiteedi muutlikkus ja vahevormsus kui ka kindlusetuks tegevad väljakutsed, mida selline olukord põhjustab, esile kõige meeldejäävamal moel. Üks näide:
Von Bocki tulevane naine Eeva ja naisevend Jakob saadetakse viieks aastaks õppima saksa ülemkihi keelt, kombeid ja väärtushinnanguid. Pärast seda ei tunne Jakob end enam kuskil ega kunagi vabalt: „Aga mina olen [ --- ] ikkagi hämmeldust tekitav isik [ --- ] sellega, et ma elan Võisiku vanas härrastemajas ja olen selle hulluks arvatud Bocki-härra nääl – sellega osutusin ma siiski üheks [ --- ] teisest maailmast tulijaks“ [194]. Jakobist saab pooleldi härra, pooleldi talupoeg, kes kannab saksa moega pükse ja kõneleb prantsuse keelt [36]. Jakob pole niisiis ei „puhas“ eestlane ega ka sakslane, ta ei samastu kummagi poolega. Tema identiteet on vahepealne, pidev kõikumine ülimus- ja alamustunde vahel [78]. See ei tähenda, et Jakob on oma identiteedi kaotanud. Nii võiks ainult siis väita, kui identiteeti käsitataks objektina. Seda võib aga mõista ka kui teatud erilist muutumise pidevust. Sellise lähenemise jaoks kehastab Jakob tõepärasemat arusaamist mitte ainult individuaalsest identiteedist, vaid ka kõigi kultuuride saatusest. Nagu ütleb Edward Said oma teoses „Kultuur ja imperialism“, on kultuurid „üksteisesse tunginud; ükski neist pole puhas ja eraldi, kõik on hübriidsed, heterogeensed, nad koosnevad haruldaselt erinevatest elementidest ja ei ole monoliitsed.“ [Said 1993] Pole midagi imestada, kui Jakob ei rõõmusta sellise voolava identiteedi üle. Tal puudub ebaselguse talumiseks vajalik kannatlikkus. Selle asemel kahetseb ta kaotatud stabiilsust ja kindlust, kurvastab, et on kaotanud oma kodu, tal on „vilets ja lõhkine tunne“ [195]. Jakob igatseb maailma, kus hea ja kuri, ise ja teised on selgemini eristatavad. Selliste soovideta ei saaks püsida ükski ideoloogia. Ja ometi näitab Jakobi enese lugu, et elu on palju kirjum, inimesed on üksteisega seotud, tahtku nad seda või mitte. Puhtaid jaotusi võib kujutleda, kuid nad pole tõelised.
Niisugune on perspektiiv, mille Krossi „Keisri hull“ meile korduvalt avab – mitte staatiline, steriilne ja korrapärane, vaid keerulistest suhetest rikas. See romaan areneb väljaspool paljusid piire, ühendades nähtusi, mis tavaliselt jäävad ühendamata, just nagu tahtes sisendada, et kõik on omavahel seotud, kuid meie oleme kaotanud võime seda näha. Näiteks ei saa lugeja kindlalt teada, kus lõpevad ajaloolised faktid ja algab väljamõeldis. See kehtib ühtviisi nii „Avaldaja saatesõna“, „Järelsõna“ ja mitmesuguste muude tekstide kohta, millest see romaan koosneb, kui ka teoses esinevate ilukirjanduslikeks tegelasteks muudetud ajalooliste isikute kohta. Edasi, romaan on niimoodi üles ehitatud, et tema oleviku- ja minevikutasand vahelduvad ja võivad ka segi minna. Nagu ütleb jutustaja: „näiksegi ju reegliks kujunevat, et ma siin nüüdseid ja tollaseid asju vaheldumisi üles kirjutan. Olgu siis nii. Edaspidi püüan ma seda vahelduvust pigem soodustada kui rikkuda. Kõrvalisele lugejale võib see oleva ja olnu võib-olla küll ülemäära segamini ajada – kuid mis mul sellest … kui mulle tundub, et ma olnut ning olevat eneses ja enda ümber vaevalt veel eritsi jõuan hoida“ [71]. Kokku puutuvad eesti, prantsuse, saksa ja vene keeled ning kirjandused. Pole selget piiri terve mõistuse ja hullumeelsuse, nagu ka tõe ja arvamuse vahel. Kas Timo on hull või mitte? Kas ta mõrvati, hukkus õnnetuse läbi või tappis enese? Romaan ei anna kindlaid vastuseid, vaid pakub muutlikke perspektiive ja paneb kahtlema absoluutse selguse võimalikkuses. Ka „Järelsõnas“ osutab autor, et selles romaanis on paljugi ebakindlat või määratlematut. Me oleme tunnistajaks Timo sügavale seotusele oma saksa minevikuga, kuid näeme ka tema lähenemist põlisrahvale ja selle eluviisile. Timo räägib eesti keelt, kuigi tema kõne on jutustaja jaoks vastumeelsust tekitavalt „äramoonutav“ või „kangevõitu“ [62]. Tema suguvõsa on sellel maal sügavalt juurduda jõudnud. Kahe kultuuri küll valuliku ja aeglase, kuid kindla kokkusulamise sümboliks on Timo naisevanemate tehtud saapad: „Need olid mu kõige armsamad saapad. Talviti. Seal juhtub vist iga mehega – minuga juhtus küll –, et süda kippus teinekord saapasäärde vajuma … Aga kui need saapad mul jalas olid, noh, siis hakkas südamel saapa sääre sees kohemaid nii soe, et … et süda tõusis rindu tagasi.“ [256] Me loeme, kuidas jutustaja püüab jääda eemale kohalikest nuhkidest ja vabaks igast niisugusest inimsuhtest, mida võiksid rikkuda „kahtluse külmtõvehood“ [68]. Jakobi pingutused lõpevad kompromissiga, kuigi ta seda algul ei mõista. Kui ahvatlev või lohutav selline võimalus ka ei oleks, miski pole „puhas“, midagi ei saa eraldada muutumatult siivsatesse lahtritesse, olemas on vaid vastastikuste sõltuvuste pidevalt muutuv võrgustik. Selline näib olevat Krossi romaani sõnum.
Teoses aga ilmneb veel miski, mis räägib vastu selle põhilisele hoiakule – nimelt kui püütakse sisendada, et on olemas midagi niisugust, mille puhul ei kaubelda ja mille kohta ei kehti romaanis nii jõuliselt edasi antud vaade, et kõik on suhteline. Rõhutatakse, et natsioon, Eesti on kuidagi maagiliselt erandlik. On olemas üksainuke koht, mida inimene võib nimetada koduks. Kes lahkub, kaotab selle. Nagu me allpool näeme, toimub niisugune mõistetav, kuid vastuoluline – kui mitte koguni ettekavatsematu – pööre just romaani viimases osas.
Lisaks Timo ja Eeva abielu loole esitatakse ka lugu Timo suhetest algul üsna liberaalselt meelestatud tsaar Aleksander I-ga. Ajal, mil nad on lähedased sõbrad, nõuab tsaar, et Timo räägiks talle alati tõtt. Von Bock teebki seda. Ta kirjutab memorandumi, milles süüdistab tsaari, et see on türann, ja nõuab radikaalseid sotsiaalseid reforme. Seepeale laseb tsaar oma usaldusaluse üksikvangistusse panna. Timo vabadusekaotus kestab üheksa aastat (nagu autoril eneselgi, kel tuli vangis, vangilaagris ja asumisel olla aastatel 1944 ja 1946–54). 1827. aastal lastakse Timo vabadusse, kuid ainult tänu sellele, et uus tsaar Nikolai I tunnistab ta vaimuhaigeks. Selline on lühidalt kokku võetuna romaani teine süžeeliin.
Need kaks narratiivi liituvad, kui protagonistid kavatsevad põgeneda. Kaks aastat pärast salajaste ettevalmistuste algust, 18. septembril 1829 on Timo, Eeva ja nende poeg Jüri valmis asuma kaubalaevale „Ameland“, mis peab viima nad üle Läänemere. Viimasel hetkel ja ilma käegakatsutava põhjuseta loobub Timo põgenemisest. Püüdes tehtud otsust oma hämmeldunud naisele selgitada, ütleb Timo: „Kui inimene seisab kartetšitule all … siis [ --- ] on ju inimlik, et ta tahaks sealt ära … Ja kui tema naine ja tema laps … seisavad sealsamas ligidal … surmaohu serva peal … ja tahavad aidata teda sealt ära … ja tema ise peaks aitama neid sealt ära, kus nad tema pärast on … aga tema on lahingus … siis võib juhtuda [ --- ] et inimene ei jaksa otsustada … ja lükkab kõige kategoorilisema imperatiivi oma teadvusest kuskile ära – selle, et lahingust ei tohi põgeneda!“ [268] Timol on võimatu põgeneda, kuna ta on veendunud, et „kes midagi tähtsamat tahab, jääb koju“ [269]. Ja sellega on asi otsustatud.
Siin näib, et kipuvad segunema romaani sündmused Jaan Krossi enda eluga. Ta mõtles aastakümneid Eestist põgenemisele. Oli paar juhust, mil ta peaaegu olekski võinud n.-ö. kõigest pääseda: esimene kord aastal 1944, kui sakslased olid Eestist lahkumas ja venelased tagasi tulemas, teine kord aastal 1977, Eesti kirjanike kongressi ajal.1 Kuid, nagu ta ütles ühes intervjuus varsti pärast Eesti taasiseseisvumist, ei võinud ta minna, kui miljonil inimesel tuli kohale jääda.
1991. aastal, jälgides uudiseid riigipöördekatsest Moskvas, millega seoses võis karta stalinismi tagasipöördumist, oli Kross esimest korda valmis järele andma ja tõepoolest pagema. Piletid Tallinnast Helsingisse sõitvale parvlaevale olid juba ostetud. Siis aga jõudis kohale uudis pöördekatse läbikukkumisest, ja Kross jäi Eestisse.
Võibolla ta ka otsustas jääda – ja sellele võimalusele viitabki tema romaan „Keisri hull“ – sellepärast, et põgenemine on põhimõtteliselt võimatu. See on võimatu kahel põhjusel. Esiteks, me tingime üksteist vastastikku, piir „meie“ ja „nende“ vahel on olemas vaid meie kujutluses; lõppude lõpuks elame me maailmas, kus vastastikune sõltuvus üha suureneb; põgenemisel ei ole mõtet. Teiseks, kui on olemas lootust, siis ei tohiks me oma kodust lahkuda või selle minevikku unustada.
Ometigi just siinsamas jõuab romaan oma piirideni, pöördub niiöelda iseenese vastu. Nagu mingile lõppsihile jõudes heidetakse igasugune kahtlus kõrvale ja selle asendab jäik veendumus, mis pole ülejäänud romaanile iseloomulik. Rahvus ja romaan oleksid nagu üheks saanud. Miski ei seisa neist väljaspool. Pole siis üllatav, et pärast seda kui otsus Eestist mitte põgeneda on tehtud, saavad romaanis juhtivateks jõududeks vastasseis ja vastupanu. Isegi Eeva – ainuke tegelane romaanis, kes suhteliselt kergesti ületas kõik võimatu näivad tõkked ja takistused – otsustab liituda võitlusega, mida tema mees ei suutnud jätta võitlemata. Tükk aega pärast mehe surma ütleb ta: „Timo tahtis olla raudnael impeeriumi ihus … Ta tarvitas aeg-ajalt suuri sõnu – ja tõestas oma õiguse neid pruukida … Ma olen mõtelnud: võib-olla tohin siis ka mina – tahta, et ma oleksin – kas te teate, kuidas seda põõsast eesti keeli kutsutakse? See on orjavits – Sklavenrute – jaa – et ma oleksin orjavits impeeriumi põues – nii kaua kui ma elan … “ [333] Nagu sõnakunst ei võikski leiutada midagi uut, olla vaba, tõusta kõrgemale sellest, mida me juba teame. Teos lahkub kunsti tasapinnalt ja muutub peatükiks vastu pidada püüdva väikerahva ajaloost.
Selle asemel, et lihtsalt meie vaateveerult kaduda, jätkavad Timo ja Eeva enese määratlemist oma vastaste kaudu. See on ammutuntud löögiasend, millel on Lääne mõtteilmas pikaajalised traditsioonid – „üks Euroopa armsamaid pettekujutelmi“, nagu selle sõnastas Milan Kundera [Kundera 1993, lk. 8]; – isoleeritud ego ajalooliselt ülesehitatud enesepeegeldus, „mina ilma meieta“ või homo clausus, nagu osutas sotsioloog-kultuuriteoreetik Norbert Elias [Elias 1978, lk. 119–33]. Väikestel Lääne natsioonidel, nagu Eesti, on eriti raske niisugust kujundit tõrjuda ja selle põlistamisest hoiduda. Peale Lääne natsioonide ühise kartesiaanliku pärimuse – mille järgi maailm jaguneb stabiilseks, muutumatuks „iseendaks“ ja muutlikuks ümbruseks – tuleb Eestil murda piike ka sissejuurdunud koloniaalse pärandiga, oma suhtelise väiksusega, ja kõige uuemal ajal – tajutava ohuga sulanduda Euroopa identiteeti.
Koloniaalvõimu pikk ajalugu, alates keskaegsete ristirüütlite vallutustest kuni käesoleval sajandil teostunud Nõukogude okupatsioonini, on mõjutanud ennekõike paljude eestlaste maailmanägemise viisi. Olles kogenud üksteisele järgnevaid brutaalseid invasioone, on kergem mõelda vabaduskaotuse, sõltumuse ja vastupanu terminites, kui olla usaldav ja teha seda suhtlemise, vastastikuse sõltuvuse, suhete ja võimalikkuse seisukohalt. Väikerahva liikmetena on eestlased harjunud pidama oma keelelist isoleeritust ja teiste rahvaste osavõtmatut suhtumist „normaalseteks raskusteks“. Ja maailmas, mis on muutumas indiviidide globaalseks külaks, soodustavad sellised raskused pigem enesekaitselist resignatsiooni kui lootust. Veelgi enam, oht kaduda uues Euroopas paistab olevat suur. Nagu märgib antropoloog Cris Shore, „tundub mõte mingisugusest "Euroopa identiteedist" olevat järjekordne ideoloogiline sepitsus, leiutatud mitte ainult saavutamaks Euroopa poliitilist ja sotsiaalset integratsiooni, vaid samapalju ka Euroopa "teise" kõrvaldamiseks … pühitse[des] keskuse võimu … kaldu[des] tekitama rahutust ja kergelthaavatavust perifeerias, mida seejärel tõlgendatakse kohaliku šovinismi ja ksenofoobiana.“ [Shore 1993, lk. 795]
Ehkki küsimus Euroopa integratsioonist ei olnud „Keisri hullu“ kirjutamise ajal veel tähelepanu keskpunktis (kuigi Euroopa kultuur mängib selles teoses olulist rolli), siiski pole üllatav, et põgenemise motiiv on romaanis nii olulisel kohal. See teos on ju kirjutatud ajal, mil Eesti vastu ta enese tahtmist oli teise impeeriumi osa.
Lõpuks tuleb aga „Keisri hullus“ uuesti esile see, mille suhtes ta on kriitiline: tõde kui ainsus. Üks tõde asendatakse teisega. Ja kes peab selle eest maksma? Romaanis öeldakse, et Eevaga abiellumine kuulus „suure plaani sisse, mille järgi [Timo] elada [oli] otsustanud. Et [ --- ] tõestada selle läbi kõigi [ --- ] inimeselaste võrdsust looduse ja jumala ja ideaalide ees.“ [15] Plaan, idee saab tähtsamaks kui inimesed, kelle aitamiseks ta oli mõeldud. See purustab Eeva elu, viib Timo vanglasse ja on arvatavasti tema enneaegse surma põhjuseks. Ja tema poeg (kelle nimi – Jüri – toob meelde eesti talupoegade verise ülestõusu saksa ülikute vastu neljateistkümnenda sajandi keskpaigas ja järgneva purustava kättemaksu) lahkub, et teenida oma isa vaenlast – tsaari. Nii Timo kui ka Jüri püüdlevad Eeva sõnade järgi „täiuse“ poole, kumbki erineval moel. Koguni Eeva liitub selle laastava ideaaliotsinguga. Siinkohal näib romaan loobuvat oma taotlusest näidata suhtelist, vahepealset, tõe ja fantaasia vahelist piiri.
Jutustaja vihjab siiski võimalusele, et on lootust. Mis on selle lätteks? Jakob Mättiku päevaraamat, Jaan Krossi „Keisri hull“, Eeva ja Timo maailm. Romaani lõpetab Jakobi tõdemus: „Kui Jüri mu päevaraamatu ära hävitab, ei ole maailmal lootust. Kui ta selle alles hoiab, on maailmal lootus olemas.“ [335] Lõpuks viitab „Keisri hull“ uuesti iseendale, justnagu võiks elamisväärne elu tõepoolest peituda ühe raamatu kaante vahel; nagu oleks võimalik alatiseks põgeneda teiste narratiivide, teiste rahvuste, kultuuride, inimeste, teiste ilmavaadete eest. Kross teab, kuidas sellega lood on. Tema jutustaja, ainuke väljamõeldud tegelane ajalooliste isikute keskel, ei tea. Sellise petliku kindlustunde hind on kõrge. Jakob ütleb end lahti elus liikumapanevalt toimivast jõust, milleks on pidevalt muutuvad inimsuhted. Niisuguse jõu olemasolu on selle romaani teiseks jõuliselt väljendatud sõnumiks.
Notes
1. 	„Und dann 1978 [tegelikult aga 1977, nagu meil teada ühe suurluuletaja-osaleja abikaasa kaudu – toim.]. Ich stand während des estnischen Schriftstellerkongresses am Rednerpult. Ich kniff die Augen zu und stellte mir vor: Jetzt verlese ich den Antrag: Der Genosse Vaino – unser Honecker – erlasse Order, dass meine Familie und ich die Genehmigung erhalten, das Land zu verlassen. – Ich weiss nicht, was weiter wird, aber angesichts der 300 Zeugen muss er irgendwie reagieren. Und wieder bremste ich mich.“ [Kross 1992, lkd. 26–27]