Korporatsioon Vironia 1900–2000

Korporatsioon Vironia 1900–2000

Table of Contents
1. [TRÜK=20%] Memento Liit, Memento Tallinna Ühendus ja ERRB Leo Õispuu	000
Memento Liit	000
Memento Tallinna Ühendus	000
ERRB	000

Chapter 1. [TRÜK=20%] Memento Liit, Memento Tallinna Ühendus ja ERRB Leo Õispuu
Alljärgnev on alb2000 toimkonna selle peatüki planeerimise märkmestik. Seda märkmestikku summutatakse kilede valmistamise ajal. (The following is alb2000 editorial-team planning material. This material will be suppressed when alb2000 goes to press.) 
REDIGEERIMISE KROONIKA:

* 20010818T202714Z
  __{t.karmo} kandis SGML-i allikasse filoloog {p.sarevet}-i parandused
    __siinjuures otsustas {t.karmo}, nõusudes 
      {p.sarevet}-i seisukohaga, 
      et parem on MITTE pakkuda Memento telefoninumbreid ja täpseid
      postiaadresse 
      (_ehkki autor oli neid pannud oma masinkirja)
      __põhjendus: raamatu stiil erineb ajalehe stiilist
      __{t.karmo} siiski kandis selle eest hoolt, et Endla tn 4 oleks
        piisavalt mainitud 
     __siinjuures otsustas {t.karmo}, et autori nimekirjaraamatute
       loetelu peaks esinema ILMA arvudeta 
       (_arvud SGML-tehnikas natuke problemaatilised
         __autor oli pakkunud arvud 1-2-4-5, siis 3-6-7-8-9-10-11-12
           __seda ei võta kergesti vastu SGML-i 
             orderedlist loogika) 

* 20001005T211105Z/variant 0000.5000 
__{tkarmo} koostas algvariandi,
  pannes kokku  {loispuu} saadetise 20000810T013254Z
  ning {loispuu} lisasaadetise ERRBI teemal 20000902T172340Z
__{tkarmo} peamised otsused: 
  * katsus anda palale rohkem raamatu kui ajakirjanduse stiil, 
    asendades keelendi "Fuufuu telefoninummer on 123-456-7890" keelendiga 
    "Nende ridade kirjapanemise ajal oli fuufuu telefoninummer 
    123-456-7890"
    __tema t\"o\"o siin on pisut kohmakas: 
      {krunnel} kui filoloog saab v\~oib-olla pakkuda midagi natuke paremat
  * otsustas, provisoorselt, \"oelda mitte "Fuufuu tn. 13" 
    vaid "Fuufuu täanav 13", kuna me niikuinii ytleme mujal raamatus
    näit. "barrbarrritati 24. veebruaril 1918", mitte 
    "barrbarritati 24. veebr. 1918"
    __{krunnel} v\~oib-olla otsustab vastupidi
  * katsus teha alampeatykkide alamalampeatykkide pealkirjad, näit.
    "P\~ohikirjalised eesmärgid", natuke systemaatilisemaks
  * katsus saavutada paremat syntaktilist paralleelsust 
    loetelus: 
    mitte 
    "+ guuguu on zarrzarr
     + ruuruu on marrmarr
     + tuutuu kui harrharr"
    vaid
    "+ guuguu on zarrzarr
     + ruuruu on marrmarr
     + tuutuu on harrharr"
  * v\~ottis väalja antisemetistliku värvinguga lause 
    ((__TSITAAT))
      Me teame väga hästi, missugused maailma rahvad on seda
      [s.o. oma ohvreid nimeliselt jäädvustanud] 
      põhjalikult teinud.
    ((/__TSITAAT))  
    __l\~opps\~ona jääb siin siisku autoriga: 
      kui ta palub seda lauset taastada, siis taastame
      __yldiselt on märgata avaliku diskurssi teravust Eestis 
        v\~orreldes Kanadaga, mitte ainult juutide asjades, vaid
        mitmes-mitmes-mitmes punktis 
      __tervaus ei **OLE** alati soovitav 
        __Serbias ollakse teravad ;-) ;-) ;-) 
  * paigutas ymber yhe m\~onelauselise l\~oigu
    ehk alamalampeatyki, mementolaste kohustustest, 
    rohkem n.\ö. aupositsioonile 
  * ostustas, et ehkki pala läheb vist alb2000 
    B4b ehk "de Hominibusque" ossa, 
    siiski siin on parem igal pool rääkida kolmanda isiku vormis
    __autor natuke k\~oigub: kohati seisab "Dotsent Leo \~Oispuu 
      barrbarritas," kohati aga "Mina barrbarritasin" 
    __ka sajaprotsendiline minavormis esinemisviis oleks m\~oeldav
    __{krunnel} muutku {tkarmo} otsusi ymber KUI vajalik 
  * rakendas mida ta ARVAB on 
    \~oige eestikeelne komareegel: mitte "fuufuu, barrbarr, jne." 
                                    vaid "fuufuu, barrbarr jne." 
  * katsus natuke meeleheitlikult ERRB kirjastusprogrammi osas 
    eristada oma ladumisstiilis t\"apseid raamatupealkirju
    ("Fuufuu. K\"oide 4.") pelgadest raamatuteemadevihjetest
    ("((__KURSIIV))Fuufuu teemaline((/__KURSIIV)) teos. 
    Kasikirjaettevalmistustödest on tehtud kuuskümmend protsenti.")
  * kratsis pead, nuputas plus-symboli t\"ahenduse yle, n\"ait. kontekstis
    ((__TSITAAT))Mobiliseeriti 32100 + 2500 meest((/__TSITAAT)),
    kuid oli abitu
    __järelikult pani kirurgi noa maha, loobus muudatuste tegemisest
    __KUI {krunnel} samuti abitu, 
      ja KUI {krunnel}-il see v\~oimalik on, astku ta autoriga yhendusse
      __OISPUU, dotsent LEO
      __epost: sloispuu at online.ee  
       __Tammsaare 70-10
         13413 Tallinn
      __v\~oimalikult telef Tallinn 522-612: aga see nummber p\"arineb 
        umbes aastast 1992, j\"arelikult pole enam t\"aiesti usaldusv\"a\"arne
  * kratsis pead, nuputas loetelude nummerdamise yle ERRB osas, 
    kus järjestus on 1-2-4-5, siis 3-6-7-8-9-10-11-12 (miks mitte
    1-2-3-4, siis 5-6-7-8-9-10-11-12), kuid oli abitu

KVALITEEDIKONTROLLID: 
!_{tkarmo} kontrolligu SGML-allika variandi 0000.5000 WordPerfect'i 
  trykkarit\~ommete vastu 
  __TEHTUD@20001008T032133Z
!_{p.sarevet} kontrolligu keelt 
  __TEHTUD@20010728
!_{tkarmo} kontrolligu kiiresti SGML-ist toodetud Linux'i PostScripti 
  provisoorse ladumise yldise n\"ao

Ülaltoodu on alb2000 toimkonna selle peatüki planeerimise märkmestik. Seda märkmestikku summutatakse plaatide valmistamise ajal. (The foregoing is alb2000 editorial-team planning material. This material will be suppressed when alb2000 goes to press.) 
Memento Liit asutati 25. märtsil 1989. aastal, märtsiküüditamise 40. aastapäeval. Aasta varem ei olnud taoline ettevõtmine veel võimalik: ei oleks lubatud. Nüüd kutsuti represseeritute endi algatusel kokku endised küüditatud ja poliitvangid üle kogu Eestimaa Tallinna suurimasse saali Linnahallis. Moodustati ka Eesti Õigusvastaselt Represseeritute Liidu „Memento“ Tallinna Ühendus (Tallinna Memento) ja analoogilised ühingud maakondades ning suuremates linnades – nõndanimetatud maakondlikud ja linnade Mementod.
Memento Liit
Memento Liidu lühendile vastav täielik nimetus on Eesti Õigusvastaselt Represseeritute Liit „Memento“. 
Memento Liit koosneb Eesti iseseisvuse eest võidelnute ja kannatanute, samuti nende omaste ja aatekaaslaste mittetulundusühingutest kõigis maakondades (välja arvatud Rapla- , Põlva- ja Jõgevamaa 1999. a. seisuga), Tallinna ja Narva ühendustest ning Eesti Endiste Tööpataljonlaste Ühendusest. Memento Liitu kuuluvad veel assotsieerunud liikmetena Eesti Endiste Poliitvangide Liit ja selle Loode-Eesti ja Tallinna Ühendus. Kuna saatuse tõttu viimaste liikmeskond esimestega osaliselt kattub, siis on liikmeskonna täpne arvestus raskendatud. Liikmete üldarv ulatub 4000-ni, tegutsevate ja hõlmatavate isikute arv on 2500. Kuna eakuse ja halva tervise tõttu ei suuda hulk saatusekaaslasi tegevuses osaleda, siis on isikute (saatusekaaslaste) arv, kelle huve Memento esindab, 10 000 ringis. Seda kinnitab ka Tallinna ja Harju pensioniameti andmete vaatlus.
Enamik liikmesühinguid ja ka Memento Liit on ametlikult registreeritud juriidilised isikud. Nende ridade kirjutamise ajal oli Memento Liidu esimees Endel Palmiste ning aseesimees Heino Jalakas. Linnade ja maakondade Mementodes tegutsevad toimkonnad, näiteks liikmeskonna toimkond, kirjavahetuse toimkond, ürituste organiseerimise toimkond, ajalootoimkond, poliittoimkond jne. Peale nende on üheks tegevusstruktuuriks Eesti Represseeritute Registri Büroo (ERRB), mille peamine tegevussuund on võidelnute, kannatanute ja hukkunute kohta andmete kogumine, nimekirjade väljatöötamine ja nimekirjaraamatute avaldamine. Aastatel 1989–97 ilmus teabeleht „Memento“, mis tuli sulgeda vahendite nappuse tõttu.
Põhikirjalised eesmärgid: Memento Liidu tegevuse eesmärgiks on 
•	kindlustada ja kaitsta Eesti iseseisvust
•	kaitsta Eesti iseseisvuse eest võidelnute ja terrori all kannatanute poliitilisi, sotsiaalseid ja majanduslikke õigusi
•	paljastada Eesti iseseisvuse hävitamiseks sooritatud inimsusevastaseid kuritegusid ja terrorit
•	osaleda noorsoo kasvatamisel demokraatia, inimõiguste austamise ja vabadusaadete vaimus
•	osaleda Eesti iseseisvusvõitluse ja vastupanuliikumise ajaloo ning nende kangelaste väljaselgitamisel ja tutvustamisel
•	koguda tõendeid terrori kohta, terrori all kannatanute loomingut ja mälestusi, publitseerida neid
•	jäädvustada Eesti iseseisvuse eest võidelnute ja terroriohvrite mälestusi
Struktuur, juhtimine ja finantsid: Memento Liidu kõrgeimaks organiks on Liidu esinduskogu, mille kutsub kokku Liidu juhatus vähemalt kord kolme aasta jooksul. Esinduskogu valib revisjonikomisjoni ja kinnitab Liidu juhatuse. Juhatus valib esimehe, määrab tegevesimehe või tegevsekretäri oma töö korraldamiseks. Liidu juhatus käib koos vähemalt neli korda aastas. Memento Liidu vara tekib peamiselt varalistest annetustest ja eraldistest, mis võivad olla kas sihtotstarbelised või sihtotstarvet määramata. Rahalisi vahendeid on saadud ebaregulaarselt. Harilikult jätkub Memento Liidul raha juhatuse laiendatud koosolekutele sõitnud maakondade esindajatele sõidupiletite raha väljamaksmiseks ja koosoleku vaheajal kohvi ja võileibade muretsemiseks. Need koosolekud toimuvad kuni neli korda aastas erinevates kohtades, peamiselt küll Tallinnas. Raha peab jätkuma ka lillede ostmiseks mälestusürituste jaoks. Pärgade ostmiseks ja surmakuulutuste avaldamiseks on raha leida juba raskem.
Memento Liidu liikmeteks on maakondlikud ja linnade Memento organisatsioonid ning assotsieerunud represseeritute ühendused, kes sageli suures hädas küsivad Liidult toetust. Nii et „liikmemaksu“ Liidule ei laeku. Liidu esimees ja raamatupidaja töötavad praktiliselt ilma tasuta. Nagu eelpool mainitud, ajalehe „Memento“ oldi sunnitud sulgema. Maakondlikud Mementod saavad aeg-ajalt kohalikelt võimuorganitelt või firmadelt ühekordseid sihtotstarbelisi summasid – näiteks märtsiküüditamise aastapäeva tähistamiseks või mikrobussi tellimiseks, et saata esindajajaid konverentsile või kokkutulekule jne. Maakondlikud Mementod oma liikmetelt regulaarset igakuist sümboolset liikmemaksu reeglina ei kogu, kuna isegi ühe-kroonine kuu liikmemaks peletaks paljud vanainimesed Memento tööst eemale. Erandi moodustab Tallinna Memento, kus igakuuline liikmemaks on oma ruumi (Endla tänav 4) rendi tasumiseks, telefoni- ning elektriarvete ja kirjavahetuskulude tasumiseks. Ainuüksi liikmemaksudest nende kulude katteks ei jätku. Neid Memento liikmeid, kellel ei ole võimalik liikmemaksu tasuda, ei arvata ka Tallinnas liikmeskonnast välja. Seega laekub vaatamata suurele liikmeskonnale raha siiski vähe.
Memento liikmed: Liikmed on valdavalt vaesed pensionärid, kes on vähemalt kaks korda elus oma varandusest käsikompsudeni lagedaks tehtud: esimene kord siis, kui Siberisse viidi; teine kord, kui kodumaaigatsus sundis kiirustama ja Eestimaa „pudrumäed“ ikka veel kummitasid. Siberi kaugpiirkondadest tuldi tagasi kergete pakkidega. Paljusid mementolasi viidi Siberisse veel teist korda. Uuesti normaalse majandusliku kindlustatuse saanud endisi represseerituid ei ole palju, kuid nende arv siiski suureneb. Aga tavaliselt on neil lapsed või lapselapsed oma muredega ning üldreeglina mõtlevad vanemad rohkem neile kui enestele. Mementot ei ole laiemas ühiskonnas unustatud. Juhtub, et Memento nimel tegutsedes kutsutakse soliidse ettevõtte juhataja kabinetti ja tehakse ühes või teises asjas soodustusi. Teinekord öeldakse lihtsalt, et „Ah nii, Memento,“ ja antakse minimaalhinnaga arve või pakutakse midagi tasuta. Töötavaid, isegi osaajaga töötavaid inimesi on Memento liikmete hulgas vähe.
Memento liikmete keskmiselt tagasihoidlik majanduslik olukord on sõltuvuses ka sellest, et pärast asumiselt või vangilaagrist vabanemist ning seejärel pärast Eestisse elama asumise üldise loa saamist ei lubatud kannatanuil valdavalt isegi kuni kolmekümne aasta jooksul elama asuda oma kodupaigas, isegi selle lähedal. Taoline olukord kestis praktiliselt kuni 1980-ndate aastate lõpuni. Paljud, kogudes julgust, avasid siis esmakordselt uuesti koduukse ja nägid ärevil nägudega võõraid. Pärast mõne mööblieseme, lillevaasi või maali äratundmist suhtuti tagasitulejatesse juba vaenulikult.
Venemaalt tagasi jõudnud endisi represseerituid ei lubatud sõita isegi oma kooli kokkutulekule, näiteks Saaremaale. Hiiumaale ja Saaremaale sõiduloa saamiseks tutvuti kõigepealt vastava isiku KGB toimikuga. Piisas ainuüksi sellest, et isa oli vanglas surnud – ja luba sõiduks ei antud. Ametlikult oli represseerituil keelatud sõita nn. piiritsoonis asuvasse suvilasse. Represseeritute sissekirjutamine elamiseks Tallinna linna territooriumil, samuti Paldiskis, Sillamäel, ka Narvas oli üldiselt keeletaud. Aga muidugi on erandid Vene riigis ikka võimalikud olnud. Tartu Ülikool valdavalt ei võtnud endistelt represseeritutelt vastu sisseastumisavaldustki. Õigusteadust õppima asujad komplekteeriti eriti usaldusväärsete ankeediandmetega isikutest. Isegi tehnikumi (s.t. kesk–eri õppeasutusse) sisseastumiseks ei antud Eestis orvuna lastekodus elanud endisele küüditatud poisile vajalikku poliitiliselt positiivset iseloomustust, kuna mõlemad vanemad olid surnud Venemaal. Noormees pidi siirduma edasi õppima vaid tööstuskooli, mis keskharidust ei andnud. Asutuste kaadriosakondade (s.t. personalitalituste), eriosakondade ning I ja II osakondade ametnike salajaste dokumentide-eeskirjade alusel ei lubatud endisi represseerituid tööle laevadele (põgenevad viimaks välismaale!), nn. „numbritehastesse“, s. t. kaitseministeeriumiga ka kaudselt seotud ettevõtetesse, samuti eeskirjades loetletud ametikohtadele, näiteks teadustööde ekspertkomisjonides, siseministeeriumi ja KGB töökohtadele jne. Võib tuua isegi päris naljakaid seiku. Näiteks ei lubatud kõrgharidusega tütarlast (filoloogi), kelle isa oli Siberi vangilaagris, töötada ei teadurina ega kooliõpetajana. Kuna millestki peab ju elatuma, läks neiu lõppeks end pakkuma Tallinna Hipodroomile hobusetallide koristajaks, aga sinnagi ei võetud: haridust peeti selle ameti jaoks liiga kõrgeks. Seega, vaatamata erandlikule olukorrale ( perekonnapea oli küll arreteeritud, aga perekonda ei küüditatud Siberisse ning tütrel õnnestus isegi ülikool lõpetada), ei lubatud tütrel omati oma elu normaalselt korraldada.
Teise-astme represseerimine: Üheks väga levinud praktikaks, mida represseeritute kallal veel peaaegu 1980-ndate aastate lõpuni rakendati, oli see, et neid ei lubatud välismaale, tavaliselt isegi mitte sotsialistlikesse riikidesse ameti- ega turismireisile, rääkimata kapitalistlikest riikidest. Endisele represseeritule ei antud luba sugulasest väliseestlase küllakutsumiseks jne. Muidugi, nagu juba öeldud, on Vene võimu ajal alati olnud võimalikud ka erandid, mis tekivad seletamatutel või saladuses hoitud põhjustel. Aga kõik ülalkirjeldatu oli nn. pealiin. Mementos nimetatakse ülalkirjeldatut teise-astme represseerimiseks, mis toimus Eesti NSV-s kohalike võimuorganite poolt ligi kolmekümne aasta vältel pärast asumiselt või vangilaagrist vabanemist.
Mida enesele meenutavad mementolased: Mementolased mäletavad hästi kommuniste ja nõukogude okupatsiooni-aegseid kohalike võimuorganite tegelasi, kes KGB abilistena neid Siberisse saatsid ning hiljem, pärast nende vabanemist, täitsid kohusetundlikult nende tagakiusamiseks välja töötatud ametlikke eeskirju. Veelgi paremini aga mäletatakse neid erandlikke inimesi, ka venelasi, keda omavahelises vestluses meenutatakse veel tänapäevalgi soojade sõnadega, kes aitasid neil tegutsemisvõime kaotamise hetkel, Siberisse sõidu eel, võtta kodust kaasa kõige vajalikum: sooje riideid, jalanõusid, kindaid, suitsuliha, leiba jne. Iga üksik julgustav lahke sõna on igaveseks ajaks meelde jäetud, räägitakse edasi lastele, lastelastele ning talletatakse kirja pandud mälestustes. Hea sõnaga meenutatakse ka neid kohaliku nõukogude võimu esindajaid, kes, vaatamata karmidele eeskirjadele ning kartmata rikkuda oma tõusu karjääriredelil, andsid ikkagi loa tööle võtta ka represseeritud isikuid, kirjutasid nad sisse niisugusele elamispinnale, kus represseeritu ei tohtinud elada. Seega oli võimumeeste hulgas ka häid inimesi. Kahjuks aga leidus neid lootust andvaid valguskiiri vähe, kohutavaid koledusi aga väga palju.
Kolmanda-astme represseerimine: Mementolaste valusaks probleemiks ehk kolmanda astme represseerimiseks võib nimetada asjaolusid seoses varanduse tagastamisega. Siinkohal ei laskuta selle probleemi detailidesse, aga tuleks siiski mainida, et varanduse tagastamisest Omandireformi aluste seaduse põhjal räägivad mementolased äärmise kibestumistundega. Muidugi mõistetakse, et varade tagastamisprotsess on äärmiselt keeruline ning on toonud pingeid mõlemale osapoolele. Siiski on nn. „heausksed omanikud“, kes on sümboolse hinna eest ära ostnud represseeritutelt äravõetud maja või korteri, represseeritute kodudesse elama asunud – nende hulgas nõukogude okupandid, kollaborandid, nende järglased ning muidugi ka ausad eestlased, samuti sundüürnikud – mementolastele ikka veel valusaks pinnuks silmis.
Õppimisest Venemaal: Kompartei poolt juhitava KGB üldine eesmärk oli „kapitalistide ja fašistide“ (nii represseerituid asumisel olles venelaste poolt sõimati) kui ümberkasvatamiseks kõlbmatute (kõlblikeks loeti võibolla üks kuni kolm protsenti) füüsiline, moraalne või siis vähemalt vaimne-hariduslik hävitamine. Nende eesmärgiks tundus olevat „surnud kapitalisti“ – tahtejõuetu, lugupidamist mittevääriv või siis vähemalt minimaalharidusega isiku – kujundamine. KGB töötajate kõrgetasemelise ettevalmistuse ja suurte kogemuste tõttu tegid nad seda kolmesuunalist hävitustööd paralleelselt kurnava sunnitööga suhteliselt edukalt. Eriti kangekaelsetele õpihimulistele oli KGB, pärast mõneaastast õppimistahte murdmise asjatuid katseid, sunnitud soovitama astuda Venemaa kauges Idas paiknevatesse ülikoolidesse või instituutidesse. Mingil juhul ei lubatud astuda küüditamisekohtadest lääne pool asuvatesse õppeasutustesse. Kui mõni küüditatu siiski sattus õppima asumispaigast lääne poole, siis oli see toimunud mõne heatahtliku KGB töötaja „ränga eksimuse“ tulemusena. Erialadest soovitati metsandust, põllumajandust või rasketööstust, s. t. mäeasjandust või metallurgia erialasid. Reeglina küüditatud aga ei jõudnudki „ülikoolide ründamiseni“. KGB spetsialistid püüdsid igati takistada represseeritute edasiõppimist juba alates algkoolist, rääkimata keskkoolist. Selleks oli neil rohkesti võimalusi, alates perekonna kitsast majanduslikust olukorrast. Isegi algkool võis paikneda kinnipidamiskohast ülemäära kaugel. Keskkool aga asus tavaliselt mitme päeva jalgsitee kaugusel, kusjuures asfaltteed ja ametlikud liini-liiklusvahendid muidugi puudusid. Küüditatutele aga vajalikku jalgsi liikumise luba tavaliselt lihtsalt ei antud.
Eestis ülikooli „ründama“ asunud endised represseeritud ja nende perekonnaliikmed olid reeglina sunnitud näiteks Tartu Ülikoolist uuesti tagasi Venemaale minema, kus nad sealse ülikooli siiski edukalt lõpetasid. Paljudel represseeritutel tuli, pärast Eestis tekitatud takistuste, realiseerida oma kõrgkoolis, samuti aspirantuuris õppimise soovid ning teaduskraadide omandamine Leningradis, Moskvas või Venemaa teistes paikades. Kuid ka Venemaa ülikoolides, tolleaegsetes instituutides, ei lubatud represseeritutel ja halvast poliitilisest taustast kantud ankeediandmetega isikutel õppida tuumatehnoloogiaga ja kosmosetehnikaga otseselt seotud ja teisi piiratud juurdepääsuga erialasid suurtes kinnistes teaduskondades, kus üliõpilased said harilikult kõrgendatud stipendiumi, kusjuures seda anti ka hindega „kolm“ („rahuldav“) edasijõudvatele üliõpilastele. Kindel kõrgendatud stipendium oleks majanduslikult vähekindlustatud endistele represseeritutele olnud väga vajalik.
Venekeelse hariduse saanud represseeritud eestlastele oli väga valus rääkida kodumaale naasnuna eesti keelt aktsendiga ning mitte osata kirjutada korrektses eesti keeles. Eriti raske oli kohanemine eesti keelega neil, kes olid Venemaal orbudeks jäänud ning paigutatud sealsetesse lastekodudesse ning tulid Eestisse sealsete lastekodude kasvandikena. Nad olid täiesti venestunud! Nii mõnigi represseeritute hulgast ei suutnud taluda pikaldast tagasivõtmist eesti ühiskonda ning sõitis uuesti Venemaale, mis saigi taas tema elupaigaks. Praegu võitlevad nad suurte raskustega õiguse eest pöörduda tagasi teist korda kodumaale. Mõningate represseeritute kõnekeeleks jäigi vene keel ning nad abiellusid Eestis vene rahvusest inimesega ning oma lapsed paigutasid nad vene õppekeelega kooli, kus neist, otsekui eesti rahvusest emale või isale karistuseks, kasvatati n.-ö. eesti kallakuga suurvene šovinistid. Tavaliselt pelgavad sellised represseeritud tulla mementolaste hulka.
Puudulikud hariduse saamise võimalused kinnipidamise ajal ja pärast seda on üheks oluliseks põhjuseks, mispärast mementolastel on praegu tagasihoidlikud majanduslikud, ühiskondlikud ja poliitilised positsioonid Eestis.
Mementolaste praegused kohustused: Ülalesitatu kujutab enesest vaid põgusat ülevaadet sellest, mida kujutavad endast Memento kui organisatsioon ja mementolased ise. Õnneks leidub neid represseerituid, kes on kirja pannud oma mälestused ning teinud seega kõigile asjast huvitatutele ja tulevastele põlvedel kättesaadavaks täiesti unikaalsed, kuigi traagilised, materjalid. Kuid mälestustest on vähe. Vähe on ka nende üldnähtuste anonüümsest käsitlemisest, isegi sellealasest teaduslikust uurimistööst. Iga rahvas peab teadma oma ohvreid nimeliselt. 
Memento Tallinna Ühendus
Memento Tallinna Ühendusele vastav täielik ametlik nimetus on Eesti Õigusvaselt Represseeritute Liidu „Memento“ Tallinna Ühendus.
Memento Tallinna Ühendus ehk samuti EÕRL „Memento“ Tallinna Ühendus on Tallinnas tegutsev eraõiguslik, vabatahtlik organisatsioon, mis liidab endas õigusvastaste repressioonide alla kannatanuid, nende järeltulijaid, sugulasi ja teisi Tallinna Ühenduse eesmärke toetavaid isikuid. Memento Tallinna Ühendus hõlmab üle 500 rohkem või vähem aktiivset liiget, kuid saatusekaaslasi elab Tallinnas üle 2000. EÕRL Tallinna Ühendus on asutatud 25. märtsil 1989. a. Tallinnas. Nende ridade kirjapanemise ajal oli juhtorganite asukoht Endla tänav 4.
Memento Tallinna Ühenduses tegutsevad liikmemaksude toimkond, kirjavahetuse toimkond, ürituste organiseerimise toimkond, muuseumi toimkond, teabe- ja ajalootoimkond, pansionaadi toimkond, finantseerimise toimkond, poliittoimkond jt. Eesti Represseeritute Registri Büroo (ERRB) töötas nende ridade kirjapanemise ajal osaliselt samades ruumides Endla tänav 4. Selle töötajad on Memento Tallinna Ühenduse liikmed.
Põhikirjalised eesmärgid: Memento Tallinna Ühenduse eesmärkideks on 
•	paljastada totalitarismi ja hoiatada selle ohu eest, desovjetiseerida Eesti ühiskond
•	järjekindlalt välja astuda õigusvastaselt represseeritute kaitseks, saavutamaks nende täielikku rehabiliteerimist koos sellest tulenevate kõigi õiguslike tagajärgedega 
•	tegeleda heategevusega
•	kaasa aidata õigusvastaste repressioonide olemuse, ulatuse ning nende toimepanijate kindlakstegemisele ja avalikustamisele
•	õigusvastaste repressioonide läbi kannatanute ja hukkunute mälestusi jäädvustada
Struktuur, juhtimine ja finantsid: EÕRL Memento Tallinna Ühenduse kõrgeimaks organiks on esinduskogu koosolek, mille kutsub kokku Tallinna Ühenduse volikogu üks kord aasta jooksul. Esinduskogu koosolek valib kaheks aastaks neljakümne ühest liikmest koosneva volikogu ja kolmeliikmelise revisjonikomisjoni. Ühenduse volikogu valib oma liikmete hulgast vähemalt kolmeteistkümneliikmelise eestseisuse ja volikogu esimehe. Ühenduse eestseisus valib enda seast esimehe ja määrab raamatupidamise, samuti liikmete arvestuse eest vastutavad isikud. Eestseisuse esimees esindab Ühendust volituseta.
Memento Tallinna Ühenduse majandusliku aluse moodustavad sisseastumis- ja liikmemaksud, organisatsioonide, liikumiste ja kodanike vabatahtlikud annetused ning Ühenduse üritustest laekuvad tulud. Memento Tallinna Ühenduse liikmed on samad isikud, kellest on kirjutatud eespool, lõigus „Memento liikmed“. Memento Tallinna Ühenduse liikmeskond ja teised saatusekaaslased vajaksid palju rohkem moraalset ja tegevabi kui seda Tallinna Ühendusel praegu võimalik osutada on.
Regulaarselt läbiviidavad suuremad üritused: Igal aastal kaks korda, s. o. 1949. a. märtsiküüditamise aastapäeval 25. märtsil ja 1941. a. juuniküüditamise aastapäeval 14. juunil, toimuvad mälestuskogunemised Tallinnas Toompeal Pika Hermanni torni lähedal Lindamäel Linda kuju juures, traditsioonilise algusega kell 16.00. Nende kogunemiste peaorganisaatoriks on Memento Tallinna Ühendus koos Memento Liidu esimehega. Samal ajal helistatakse üle kogu Eesti kirikukelli. Linda kuju juures esinetakse lühikõnedega ja Linda kuju jalamil oleva plaadi juurde asetatakse pärgi, lillekimpe, lilli, küünlaid. Sellel kiviplaadil on tekst: „Ikka mõtlen neile, kes siit viidi. Taeva poole karjub nende äng.“ Kogunemise ajal lehvivad kuju kõrval erinevate represseeritute ja vabadusvõitlejate organisatsioonide lipud. Linnavalitsus hoolitseb valjuhääldamise kompleksi ülesseadmise eest. Kohal on kas piirivalvurite või politsei orkester, mõni laulukoor, kodutütred, piirivalve ohvitserid ja palju teisi. Päevakava juhatavad harilikult kas Anne Eenpalu (kodutütarde juht ja Memento Tallinna Ühenduse abiesimees), Endel Palmist või Leo Õispuu. Memento poolse päevakohase sõnavõtuga esineb tavaliselt Leo Õispuu ning täiendavad Ülo Ojatalu ja teised. Endiste poliitvangide poolt esineb ja paneb lilli harilikult Aadu Oll koos saatjatega. Ka Eesti Vabadusvõitlejate Liit, Soome Sõjaveteranide Eesti Ühendus, Eesti Õpilasvabadusvõitlejate Liit, Eesti piirivalve ohvitserid ja teised organisatsioonid on harilikult pärjapanijate ja sõnavõtjate hulgas. Alati viibivad kohal vähemalt kolm–neli Riigikogu ja Valitsuse liiget, samuti Tallinna Linnavalitsuse esindajad, kes asetavad samuti pärgi ja lillekimpe ning esinevad sõnavõttudega. Kõige järjekindlamate sõnavõtjate hulgas on olnud Tunne Kelam, Enn Tarto ja Mart Laar. Tähelepanuväärne on, et paarikümne aasta jooksul on ainult üks kord sõna võtnud üks Venemaa eestlasest Nõukogude Armee vanemohvitser, kes vabandas represseeritute ees, et tema ei teadnud küüditamistest ning on sunnitud lugema ka ennast kaassüüdlaseks. See on viiekümne aasta jooksul Eesti kompartei, KGB, Nõukogude Armee poolt ainus arglik vabandus ülekohtu eest.
Analoogilised mälestuskogunemised toimuvad 25. märtsil ja 14. juunil nii Tallinnas teistes kohtades, eriti Pääsküla jaama juures, ning Memento maakondlike organisatsioonide eestvedamisel kõikjal üle Eestimaa, maakondades ja linnades asetsevate vastavate mälestusmärkide juures. Suuremad ja tugevamad organisatsioonid nende ürituste läbiviimiseks on peale Tallinna veel Rakveres, Pärnus, Tartus ja mujal.
Samaaegselt ülalmärgitud üritustega on Memento paariaastaste vaheaegadega korraldanud küüditamiste aastapäevadel ka repressioonide teemalisi konverentse, tavaliselt kestusega kaks päeva. Läbiviimise kohtadeks on olnud Sakala Keskus või Tallinna Pedagoogikaülikool. Viimases on toimunud üliõpilaste ettekanded ning eestvedajateks olnud dots. Ants Ruusmann ja Ülo Ojatalu. Aastal 2000 organiseeris Isamaaliit, Memento kaasalöömisel 14. juunil Sakala Keskuse suures saalis rahvusvahelise konverentsi, teemal „Kommunismi kuriteod“, kus esinesid sõnavõttudega EV peaminister Mart Laar, kirjanik ja kultuuritegelane Jaan Kross, Riigikogu aseesimees Tunne Kelam, Margaretha af Ugglas (Rootsist), Vene Riigiduuma saadik Sergei Kovaljov, Demokraatlik-Rahvuslike Jõudude Koostöökojast Enn Sarv (Eesti represseeritute ainsa esindajana, kuna konverentsi kestus oli piiratud), poliitikakommentaator dr. Carl Gustav Ströhm, Berliini Humboldti Ülikooli doktorant Lauri Mälksoo, EV kaitseminister Jüri Luik. Kokkuvõtte konverentsi tööst tegid Trivimi Velliste, Göran Lennmark, Sir Geoffrey Pattie. Konverentsi lõpetuseks kell 16.00 toimus rongkäik läbi linna Linda kuju juurde mälestusmiitingule. Sakala Keskuse suur saal oli täidetud represseeritute esindajatega üle kogu Eesti. Nende kohale- ja tagasisõiduks oli tellitud mugavad autobussid.
Samaaegselt Tallinna konverentsiga toimus Vilniuses rahvusvaheline kongress, teemal „Hinnangu andmine kommunismi kuritegudele“, millel osalesid ning esinesid enam kui kahekümne riigi ühiskondlike (represseeritute) organisatsioonide esindajad, kes olid oma ettekanded koostanud valitsuste abil. Konverents toimus 12.–14. juunini 2000. a. Leedu pealinnas Vilniuses, Seimi ruumides. Kongressi avamisel Leedu Seimi suures istungitesaalis moodustati-kinnitati Ühiskondlik Tribunal (nõndanimetatud Nürnberg II). Ühiskondliku Tribunali kohtunikeks kinnitati kaheksa juristi erinevatest riikidest: Leedust, Ukrainast, USA-st ja mujalt. Samuti kinnitati, valiti süüdistajad, kaitsjad, sekretariaat, põhikiri, tegevuse eeskirjad ja muud vajalikud dokumendid. Konverentsi lõpetamisele pühendatud pressikonverents toimus 15. juunil Seimi pressisaalis.
Kongressi töö toimus Leedu Seimi ruumides, kaasaegselt varustatud konverentsiruumides kahe paralleelselt töötava sektsioonina. Samaaegselt toimusid Leedu Teaduste Akadeemia saalis Vilniuse keskuses Ühiskondliku Tribunali istungid. Eestit esindasid kongressil dots. Leo Õispuu Memento poolt, emeriitprofessor Mart Laane, Mart Niklus ja Kalju Mätik Eesti Vabadusvõitlejate Liidu ja Eesti Endiste Poliitvangide nimel, Mait Raun Eesti ajakirjanikuna. Tribunalil esines süüdistajana veel Hilda Sabbo Eestist, kes andis tribunalile üle neli paksu raamatut kommunismi kuritegusid tõendavate arhiividokumentide koopiatega. Kongressil esinesid ka Avo Piirisild USA-st ja Peeter Luksep Rootsist. Eesti venekeelset ajakirjandust esindas Avgustina Gerber. Ettekandjana kongressile registreeritud dr. Heino Noor Eesti Endiste Poliitvangide Liidust ei saanud haiguse tõttu kohale sõita.
Dots. Leo Õispuu esines kongressil ettekandega „1940–88. aastatel represseeritud Eesti isikute nimekirjaraamatute seeriast“ ning sõnavõtuga Tribunalil Eesti poolse süüdistajana, teemal „Nõukogude Liidu okupatsioonidega Eesti Vabariigile tekitatud kahjudest“, mille materjali aitas ette valmistada Peep Varju Mementost. Peep Varju on mitte üksnes Memento aseesimees, vaid põhitöökohaga Okupatsioonide Repressiivpoliitika Uurimise Riikliku Komisjoni tegevesimees. Sõnavõtu arvandmete tõendamiseks andis dots. Õispuu Tribunali kohtunikele üle ERRB poolt koostatud nimekirjaraamatud nr. 1, 2 ja 5, igaühes neist ligi 700–800 lehekülge. Kõnesolevates nimekirjaraamatutes on praktiliselt iga mahalastud, hukkunud, vangistatud ja küüditatud isiku andmete juurde tõenduseks viide vastavale allikmaterjalile, valdavalt KGB arhiivitoimiku numbrid. Täiendavalt kolmele raamatule andis dots. Õispuu Tribunali kohtunikele üle raamatu, mis oli Eesti Teaduste Akadeemia komisjoni poolt akadeemik Juhan Kahki juhtimisel koostatud ja inglisekeelse raamatuna (91 lk.) avaldatud 1991. aastal Eesti Vabariigi Ülemnõukogu Presiidiumi poolt [Kahk 1991]. Selles raamatus, pealkirjaga „II maailmasõda ja nõukogude okupatsioon Eestis. Kahjude kokkuvõte“, esitatud vananenud ja väikestena tunduvate arvude täpsustamiseks ja täiendamiseks anti aega Tribunali järgmise istungi toimumiseni 4.–8. septembrini 2000. a. Vilniuses. Täpsemad andmed sellest kongressist ja tribunalist pandi Interneti.
Memento üritused: Memento üritustena (kuigi mitte nii tähtsatena kui eelpoolkirjeldatud) võiks nimetada osavõttu Eesti Endiste Poliitvangide poolt igal suvel erinevates Eesti paikades organiseeritud kokkutulekutest. Viimane neist toimus 2000. aasta suvel Viimsis, kindral Laidoneri mõis-muuseumi juures, kunagises Kloogaranna noorsoo-organisatsiooni suvelaagris jne. Samasuguseid üle-Eestilisi kokkutulekuid organiseerivad vabadusvõitlejad. Paar korda on taolised kokkutulekud toimunud Tori lauluväljakul, ühel korral Rakke lauluväljakul ning mitmetes muudes maakondlikes paikades. Memento osaleb oma liikmete, lipu ja ettekannetega. Memento Liidu erinevate allüksuste vahel toimuvad regulaarselt , mitmekümne esindaja osavõtul, kahepoolsed kohtumised. Hiljuti, 2000. a. juunikuus oli Pärnu ja Tallinna Memento esindajate kohtumine Keila lähedal asuvas turismitalus. Varem oli kohtumine Pärnus jne. Aktiivselt organiseerivad mälestusüritusi, kokkutulekuid, konverentse ka Tartu, Saaremaa, Rakvere jt. Mementode rahvas. Represseeritute tähtsaks keskuseks on kujunemas Pilistvere kiriku juures asuv memoriaal-park. Mälestusmärke mahalastutele ja represseeritutele avatakse pidevalt juurde: 1999. aastal osalesid Tallinna mementolased bussitäie rahvaga kommunistide poolt 1940–41 mõrvatud inimestele pühendatud mälestusmärgi avamisel Haapsalus ning kõrge mälestusristi avamisel küüditamisrongide koostamise paigas Läänemaal, Risti raudteejaamas, kus nii 1941. kui 1949. aastal inimesi veoautodest loomavagunitesse laaditi.
Koostöökoda: Nõukogude okupatsioonivõimude poolt küüditatute, poliitilistel põhjustel vangistatute ja muul viisil represseeritute olulisemaid probleeme arutatakse ning võetakse vastu vajalikke otsuseid peamiselt Eesti Demokraatlik-Rahvuslike Jõudude Koostöökojas (EDRJ Koostöökoda). EDRJ Koostöökotta võetakse koosoleku otsusega vastu ametlikult registreeritud organisatsioone, nende poolt esitatud avalduse ning lisatud dokumentide alusel. Koostöökojas on igal vastuvõetud organisatsioonil üks hääl. Organisatsiooni esindab esimees, aseesimees või volitatud esindaja. Koosolekuid juhatatakse rotatsiooni korras või kokkuleppeliselt.
Memento Tallinna Ühenduse ja ka Memento Liidu kõige tähtsamad asjaajamised, pöördumised, väljapakutud seaduseelnõude projektid, avalikud ühiskirjad jms. arutatakse läbi, täiendatakse ja saadetakse välja EDRJ Koostöökoja nimel, kinnitatuna vastava koosoleku poolt. Koostöökotta kuuluvad lisaks ülalpool mainitud represseeritute organisatsioonide esimeestele ja abiesimeestele veel Eesti Vigastatud Sõjameeste Ühingu, Eesti Õigusjärgsete Omanike Liidu, Kindral Johan Laidoneri Seltsi, Isamaaliidu juhtivisikud ja veel mõned ebaregulaarselt kohalkäivate organisatsioonide juhtivad esindajad. Koostöökoda töötab juba mitu aastat. Nende ridade kirjapanemise ajal toimusid koosolekud peamiselt Isamaliidu korteris Endla tänav 4a (Tallinna Memento naabruses) sagedusega üks kord kahe nädala kuni kahe kuu järel. Üks (21. juunil 1999) toimus peaminister Mart Laari kabinetis Toompeal ning tema juhatamisel.
ERRB
ERRB lühendile vastav täielik nimetus on Eesti Represseeritute Registri Büroo.
Samaaegselt Memento Liidu asutamisega 25. märtsil 1989. a., s. o. märtsiküüditamise neljakümnendal aastapäeval, alustas tegevust ka teabe- ja ajalootoimkond. Kõnesolev toimkond seadis oma ülesandeks represseerimisandmete kogumise. Tegelikult olid kunagised küüditatud ja poliitvangid juba vagunites ja kongides alustanud saatusekaaslaste nimestike koostamist ega olnud seda katkestanud kogu nõukogude okupatsiooniaja vältel. Muidugi teati, et taoline tegevus oli kompartei-KGB poolt rangelt keelatud ja karistatav. Nüüd koguti need nimekirjad kokku. Üht-teist andsid ka võimuorganid, näiteks Siseministeeriumilt saadi 1949. a. küüditatute nimekiri. Kuid oli selge, et ainult vabatahtlikest koosnev toimkond ei saa paarisaja tuhande represseeritud isiku andmete läbitöötamise ja publitseerimisega hakkama. Teabe- ja ajalootoimkonna energilise ning avaravaatelise esimehe, Tallinna Tehnikaülikooli (TTÜ) dotsent Leo Talve juhtimisel (1989–92) kasvas sellest toimkonnast välja iseseisev töögrupp, nimetusega Eesti Represseeritute Registri Büroo ehk lühendatult – Memento ERRB. Alates 1992. aastast, pärast dotsent Leo Talve surma, juhatab ERRB tööd TTÜ dotsent Leo Õispuu.
Eestis 1940.–89. aastatel okupatsioonivõimude poolt teostatud genotsiidi, inimsusevastaste ja sõjakuritegude olemuse ja ulatuse süsteemse väljaselgitamise jätkamine isikuandmete registrite vahendusel. Selles registris saab olema kuni 274 000–300 000 repressiooniakti isikuandmed, vähemalt identifitseerimist võimaldavas ulatuses. Üks repressiooniakt on ühe isiku üks arreteerimine või vangistamine, ühe isiku üks küüditamine, jne. Elektroonilisse registrisse sisestatud repressiooniaktide isikuandmete parameetreid (kuni kakskümmend parameetrit ja mõnikord ka rohkem ühe repressiooniakti kohta) töödeldakse ja püütakse jäädvustada arusaadavas vormis selleks, et mitmekülgselt ja võimalikult täpselt iseloomustada Eestis ulatuslikult ja kauakestvalt toimunud ajaloonähtusi. Andmete töötlemis-jäädvustamise eesmärgiks on ka argumenteerida Eesti kaasaegset välis- ja sisepoliitikat, muuta represseerimisandmed poliitikutele, diplomaatidele, ajaloolastele, sotsioloogidele, ajakirjanikele, üksikuurijatele ja eraisikutele paremini kättesaadavaks ning jäädvustada represseeritute mälestus – selleks, et midagi analoogilist ei saaks enam kunagi korduda.
 Summaarne arv 27 4000 repressiooniakti on võetud orienteeruvatest uurimistöödest: Arvo Kuddo, kogumikus [Kahk 1991], uuris Eesti elanikkonna kadusid; tema töid arendasid edasi repressioonide täpsustamise suunas (tapetud, hukkunud, kannatanud jne.) [Talve 1991, 1992] ja [Tiit 1993]. Kui loetletud töödest saadud summaarsele arvule 274 000 lisada varade konfiskeerimisega represseeritud isikud, saab kokku ligi 300 000 repressiooniakti. Neid üldarve tahab ERRB vähemalt valdavas osas isikunimede näol kinnitada.
Seisuga 8. juuni 2000. a. oli ERRB elektroonilises üldnimestikus 133 910 repressiooniakti kirjet ning see arv pidevalt suureneb. Algandmed registrisse sisestamiseks on seni valdavalt saadud KGB arhiivitoimikutest. Andmete kogumisel, töötlemisel, registrisse sisestamisel, nimekirjaraamatute käsikirjade koostamisel ning toimetamisel töötab, ajendatuna missioonitundest, sümboolse tasu eest kümme–viisteist eakat inimest, endist represseeritut. ERRB tegevus on aastaid toetunud Riigi Arvutuskeskuse (praegu A/S Andmevara) ja Eesti Riigiarhiivi (praegu Rahvusarhiivi) mõistvale suhtumisele – õieti öelda, nende kahe institutsiooni toetuseta oleksid tulemused tunduvalt väiksemad. Abi on andnud Informaatikafond. Ülalnimetatud institutsioone on sihtotstarbeliselt finantseerinud EV valitsus. Tänuväärne on olnud väliseestlaste panus, eelkõige Ülemaailmse Eesti Kesknõukogu abi näol, aga samuti väiksemate organisatsioonide ja üksikisikute annetustena.
Ühte nimekirjaraamatusse mahub 15 000–20 000 repressiooniakti ehk isikuandmete kirjet. Küüditatute esitamisel perekonniti mahub raamatusse rohkem isikukirjeid. Isikukirjed sisaldavad töödeldavate parameetritena – perekonnanimi, eesnimi, isanimi, sünniaeg, sünnikoht, haridus, tegevusala, elukoht, arreteerimise või küüditamise (represseerimise) aeg, süüdimõistva organi nimetus, (kohtu)otsuse aeg, paragrahv, karistusmäär, kinnipidamiskohad, mahalaskmise, hukkamise või haiguse läbi suremise aeg, invaliidsuse andmed, karistusmäära muutumine, vabastamise aeg, vabastamisele järgnevate õiguste piiramine jne. Sageli on teada vaid osa loetletud parameetritest.
Aastatepikkuse töö tulemusena on ilmunud järgmised eesti-ja inglisekeelsed nimekirjaraamatud: 
•	„Poliitilised arreteerimised Eestis 1940-1988 (§58). Köide 1.“ Koost. Leo Õispuu. Tallinn, 1996. 878 lk., illustr. (20 164 arreteeritu registrid.) 
•	„Nõukogude okupatsioonivõimu poliitilised arreteerimised Eestis. Köide 2.“ Koost. Leo Õispuu. Tallinn, 1998. 872 lk., illustr. (15 001 arreteeritu registrid; 1. ja 2. köite summaarne statistiline ülevaade.) 
•	„Küüditamine Eestist Venemaale. Märtsiküüditamine 1949. 1. osa.“ Koost. Leo Õispuu. Tallinn, 2000. Illustr. Saatesõnad, sissejuhatused; Memento juhtivtegelased: lühendid; dokumendid, fotod; statistika; küüditatute registrid Eesti kohanimede ja Siberi asumispaikade järgi.
•	„Küüditamine Eestist Venemaale. Märtsiküüditamine 1949. 2. osa.“ Koost. Leo Õispuu. Tallinn, 1999. 736 lk., illustr. Kokku 29 858 isikukirjet perekonnapeade nimede tähestikulises järjekorras.
Järgmistena on kavandatud eesti-ja inglisekeelsed nimekirjaraamatud: 
•	„Nõukogude okupatsioonivõimu poliitilised arreteerimised Eestis. Köide 3.“ Koost. Leo Õispuu. –Planeeritud on publitseerida 2001. aastal, mahuga 850 lk., illustr. Elektroonilises andmebaasis on ligi 20 000 arreteeritute isikukirjet. Peale uute isikukirjete on raamatus 1., 2., ja 3. köite ühine statistika ja ühine alfabeetiline lühiregister. Käsikirja ettevalmistustöödest on tehtud ligi kuuskümmend protsenti.
•	Küüditamine Eestist Venemaale. Juuniküüditamine 1941.a. ja küüditamine teistel aastatel. Ligi 11 000 isikukirjet on elektroonilises andmebaasis. ENSV Siseministeeriuimi arhiivis olevad küüditatute perekonnatoimikud on läbi vaadatud, isikutoimikuid veel töödeldakse. Käsikirja ettevalmistustöödest on tehtud ligi seitsekümmend protsenti.
•	Vabadusvõitlejad. Ilmselt tuleb kaks köidet. Siia kuuluvad 59 000 sõjaväkke mobiliseeritut ja täiendavalt 16 000 metsavenda.
•	Sundmobiliseeritud Venemaa tööpataljonides. Ligi neljakümne protsendi ulatuses on olemas puudulikud käsikirjalised algandmed. Mobiliseeriti 32 100 + 2 500 meest, neist 12 840 hukkus tööpataljonides, umbkaudu kolm protsenti arreteeriti ja 3 210 hukkus teel Venemaale.
•	Sõjapõgenikud (sealhulgas ka ümberasunud) Rootsi (7500 + ?), Saksamaale (14 403 + 7000 + ?), Soome (500 + 3350) ja mujale, kokku ligi 100 000 inimest. Vähemalt 2 köidet.
•	„Nõukogude okupatsioonivõimu poliitilised arreteerimised Eestis. Köide 4.“ Sealhulgas kohtuta mahalaskmised. Osa andmeid on olemas, kuid 10 000–15 000 isikukirjeni jõudmiseks kulub palju aega ja vahendeid. Vaja on teha väljakirjutusi Venemaal asuvatest arhiivimaterjalidest.
•	Represseerimine varade äravõtmisega. Küllaldane elektrooniline andmebaas on olemas. Raamat koosneb statistikast, põhiandmestikust omanike alfabeetilises järjekorras, aadresside ja varaliikide registritest.
•	Venemaa eestlaste saatus. Elektroonilises andmebaasis on üle 800 isikukirje. Ligi 3000 hukatud eestlase andmed on Leningradis 1937–38. aastatel mahalastute nimekirjaraamatutes.
Memento ERRB senise töö üks üldisemaid järeldusi on sama, mida on öelnud kaitseminister Jüri Luik oma kõnes rahvusvahelisel konverentsil „Kommunismi kuriteod“, 14. juunil 2000. a. Tallinnas: „…meie rahva intellektuaalne paremik, vaimsed ja eetilised liidrid kas tapeti füüsiliselt, saadeti Siberisse või pidid nad Läände põgenema.“