Korporatsioon Vironia 1900–2000

Korporatsioon Vironia 1900–2000

Table of Contents
1. [TRÜK=50%] Arvo Lainvee ning ema Helmi sõnumeid sundasumiselt Toimetus	000
22. juulil 1946. a.: Lühike teretus	000
28. juulil 1946. a.: Suvine töö raudteeliinidel	000
21. oktoobril 1946. a.: Mälestusi „eksamineerijatest“; vene keele õpinguid	000
19. detsembril 1946. a.: Mälestusi „tuberkuloosist“ ja muudest politseiasjadest; talve algus	000
27. mail 1947. a.: Elu müürseppade brigaadis	000
1. juunil 1947. a.: Edasi müürseppade brigaadis	000
12. juulil 1947. a.: Raske õnnetus müürseppade brigaadis	000
26. augustil 1947. a.: Paremates tingimustes auto-remont töökojas	000
9. novembril 1947. a.: „Onu Suurvee 47. sünnipäeva“ tervitus	000
28. detsembril 1947. a.: Erialaliste raamatute saabumine Aadu Ritsolt	000
13. juunil 1948. a.: Edu mehaanika eriala selgeksõppimisel	000
22. augustil 1948. a.: Mehaanika ametis täis aasta	000
11. aprillil 1949. a.: Ema teatab, et „kaugemale sõitnud“	000
4. märtsil 1952. a.: Ema esitab abipalve	000
Toimetuse lisa: Arvo ja Helmi Lainvee edaspidine elutee	000

Chapter 1. [TRÜK=50%] Arvo Lainvee ning ema Helmi sõnumeid sundasumiselt Toimetus
Alljärgnev on alb2000 toimkonna selle peatüki planeerimise märkmestik. Seda märkmestikku summutatakse kilede valmistamise ajal. (The following is alb2000 editorial-team planning material. This material will be suppressed when alb2000 goes to press.) 
REDIGEERIMISE KROONIKA (VIIMASED ETAPID ETTE): 
* 20020213T042913Z
  + {t.karmo} kandis sisse filoloog {p.sarevet}-i keelised parandused
    __neid oli vähe, kuna sells pala üks eesmärke
      on säilitada autori sttili, kirjaviisi 
* 20010511T202129Z 
  + {t.karmo} tippis provisoorselt sisse
    (_paraku ei leidnud ta kergesti kätte teiste isikute poolt
      tehtud tippimist, seega tegi ise uuesti trükkarilehtede
      järgi) 
  + {t.karmo} otsustas minimaalselt raskeid asju varjata, 
    AINULT asetades loori taga kaht lugu naistega 
    __sealjuures asendas nimed pseudo-nimede "X", "Y"-iga 

KVALITEEDIKONTROLLID: 
!_{tkarmo} kontrolligu soravust
  __TEHTUD@20010514T031743Z
!_{tkarmo} kontrolligu pealkirjades pakutud kuupäevad 
  __TEHTUD@20010514T032236Z
!_{tkarmo} kontrolligu autori reklaami Eestis valmistatud
  digitaalse allika vastu, Linux emacs'i ekraanilt
  __TEHTUD@20010514T192153Z
!_{tkarmo} kontrolligu tippimist paberile printitud allika vastu
  (_mitte Linux emacs'i ekraanilt vaid) trükkarilt tõmmatud
  jade-PostScript'i poognate alusel 
  __TEHTUD@20010522T022914Z

MUREPUNKTID
__tuleb lasta Eestil kontrollida, et lõplik ladumine
  siiski vastab kirjade autogrammidele
__tuleb kontrollida, kus on tegmist vironusega
  (_sealjuures ka coetus ära tuua), 
  kus mitte
__venekeelsed raamatute pealkirjad võimalikult ebatäpsed
__venekeelsed tehnilised terminid võimalikult ebatäpsed 
__on 98 protsenti, mitte 100 protsenti, kindel, et Helmi oligi Arvo
  ema
__Arvo ning Helmi edaspidine saatus siin veel valgustamata
  __see vajaks umbes kolm-viis lauset toimetuse poolt
    __toimetus peab intervjueerima {aadu.ritso}t
__esimese kirja vihje pojale-isale vajaks selgitamist
  __mõeldav on, et {a.lainvee} oli {a.ritso} akadeemiline poeg
    __seda saaks {t.karmo} küll telefoniteel kontrollida
__vihje {aadu.ritso} raamatule kirjas 1947-12-28 vajaks selgitamist
__soovatav oleks seletada, kes olid {a.lainvee} õed (kiri 1946-07-22)
Ülaltoodu on alb2000 toimkonna selle peatüki planeerimise märkmestik. Seda märkmestikku summutatakse plaatide valmistamise ajal. (The foregoing is alb2000 editorial-team planning material. This material will be suppressed when alb2000 goes to press.) 
22. juulil 1946. a.: Lühike teretus
Armas sõber! Sain sinu kirja 06. 06. On tõsine heameel. Paber oli muidugi tuulde lennanud. Sa oled kange mees, kui esined raadios, kirjutad ajalehes ja oled juba teadusliku raamatu autor. Oleksin ütlemata rõõmus, kui poeg võiks siin laantemühinas lugeda oma isa vaimutööd. Kirjutasin Sinule siit paar korda, Reinule [Kapper?] ka, olin lootuse päris kaotanud.
Tallinn tuleb vist suurejooneline. Suur riik ehitab sadadeks aastateks. Millal mina vana Tallinnat uues hiilguses säravat näen, sinna on väga palju veel aega, vaeva ja kannatusi läbi elada. Palusin Reilet [vil! Oleg Reile, c. 1939/II] minna minu onu juurde, elab Fehlmani 3, arh. August Tark ja tuletada meelde, et pole temalt kolm kuud kirja saanud ja ootan lubatud panni.
Tervita minu poolt teadusmehi sõprade ringist, minu poolt õnne ja edu edaspidises töös Eesti teaduse arendamiseks!
Ootan sinult, Reinult ja teistelt kirju
    Arvo ……… 
P. S. Minu õed elavad Kurovskaja oblast, Muhhinski rajoon, Siseministeeriumi Valitsuse sovhoos. 
    22. VII 1946
28. juulil 1946. a.: Suvine töö raudteeliinidel
Armas Aadu!
Olid esimene sõpradest, kelle kiri saabus minuni. Aitäh selle eest! Iga rida on siinses hallis argipäevasuses teretulnud, eriti aga sõnum sõpradelt ja kodumaalt. Olen saanud küll ajalehti päris reeglipäraselt, olen neist lugenud üht-teist ka Sinu ja Harry [vil! Harry Lember?, c. 1927/II] kohta, aga kiri on ikka kuidagi soojem ja südamelähedasem.
Enda elust ja tööst ei ole mul palju pajatada. Olen töötanud kanalisatsiooni kraavi kaevamisel möödunud talvel, elamute ehitamisel ja nüüd uute raudteeliinide rajamisel ja vanade parandamisel. Töö on muidugi raske, eriti aga minutaolisele, kelle füüsiline konstruktsioon pole selleks eriti sobiv. Suurt abi on mulle osutanud aga minu ema. Temalt saadud pakid on olnud ülisuure tähtsusega minu füüsilisele olemasolule. 
Jah, saatuse teed on imelikud, kunagi ei või inimene aimata, kuhu ta kord välja jõuab. Ja see teadmatus tuleviku suhtes – see ongi teguriks, mis tiivustab mind edasi võitlema oma olemasolu eest. On hetki, kus olen kaotanud juba kõik lootused, aga samas mõni pisirõõm annab jälle uut julgust ja elutahet. 
Nüüd suvel on kogu elu muidugi lihtsam ja kergem. Ehkki klimaatilised tingimused siin ei ole just hääd, ometi on päikesesoojusel siiski suur mõju inimese meeleolule. Ees seisab aga jälle sügis ja pikk talv. Olen taotlenud kogu aeg pääsu enam oma erialasele tööle, kuid kahjuks on see senini jäänud tulemusteta. Suuri lootusi ei pane ma ka selles suhtes tulevikule. Kui juba elatanud ja kogemustega ning hästi keelt valdavad insenerid ei pääse edasi, siis on see minul kindlasti veelgi küsitavam.
Ei saa oma elust Sulle kõike korraga kirjutada, kui Sul aga huvi ja tahet on, siis astu minu ema juurde sisse, ta nüüd hiljuti alles sai minult mõned väga pikad kirjad. Kui aga Sinul oma ülikoormatud kutsetegevuse kõrval vahel mõni vaba hetk leidub, siis palun kirjuta mulle jälle oma ja ka sõprade elust ja tööst. Loen neid ridu siis loendamatuid kordi suure häämeelega. 
Palun tervita kõiki-kõiki minu poolt. Soovin Teile kõigile edu Teie kutsetöös ja isiklikus elus. 
Kõike hääd! 
    Arvo 
N. Tagilis 28. VII 1946. a. 
21. oktoobril 1946. a.: Mälestusi „eksamineerijatest“; vene keele õpinguid
Armas sõber Aadu!
Viktori [vil! Viktor Rikken, c. 1933/II] kirja sain juba ammu ja vastasin sellele ka juba käesoleva kuu algupäevil. Loodetavasti on see Teil juba käes. Laupäeval 19. skp. sain ka Sinu kirja 5. oktoobrist. Palju tänu Sulle. On tõesti rõõmustav, et leiad oma rohkete töö- ja õppeülesannete kõrval vahel ka aega mulle mõned read lähetada. Elades siin lahus mitte ainult sõpradest, vaid ka eraldatuna tollest maailmast, milles oleme harjunud elama ja töötama, on ju iga kiri kodumaalt suureks vahelduseks. Sa ei oska kahtlemata kujutella, millise õhina ja huviga ma lausa neelan neid ridu, mis heidavad valgust mind nii väga huvitavate küsimuste valdkonda ja selles mõttes on nii Viktori kui ka sinu kirjad eriti teretulnud. Mõnes asjas tahaksin aga veidi selgust. Kirjutad, et Erik [Kross?] asus õpinguid jätkama. Kas on jutt saksofonimängija nimekaimust ja miks ta siis vahepeal õppetööga ei tegelenud? Samuti huvitaks mind see, kas vastab tõele tolle kibeda tüdruku jutt Jegorjevskis, et Jürile [vil! Jüri Aarand, c. 1932/II] olevat sõit Lõunasse ühtlasi ka pulmareisiks? Kuidas elab ka Sinu tolleaegne õppeala šeff [Isik X]? Küll oli hea, et olin temaga tol ajal veidi tülis tema [konkreetse puhtisikliku asja] pärast ja et ümbruskond seda teadis. Seetõttu sain kergelt ja temale soodsalt jätta kõrvale tema auväärt isiksuse. Eksamineerijad [ülekuulajad] olid tema suhtes väga huvitatud. Sama on kehtiv ka Fredy [vil! Fred Klement, c. 1936/II] suhtes. Aga nagu kuulda on nad kõik kõvasti teadusliku tööga seotud. See on tubli.
Mina olen alates 2. okt taas puhkekodus [laatsaretis] uut jõudu kogumas. Suvi otsa labida ja kirkaga vehklemist ja raskete rööbaste ja liiprite tassimist tingisid seda. Kevadel elasin sopase aja õnnelikult üle ja nüüd sain ainult osaliselt septembris seda tunda. Praegu on väljas aga juba kenake talv. Lund on küll alles vähe, aga t° ei tõuse enam üle 0°-i. Kaua ma veel puhata saan, seda ei tea ette ütelda, aga kui välja lähen, siis on kindlasti juba päris külmataadi valitsus. Nagu näha on minu vana töökoha juhtivad jõud kõik omale uue tegevusala leidnud. Millega tegeleb minu tolleaegne šeff [kommunaalmajanduse rahvakomissar] siis nüüd?
Muuseas õpin nüüd hoolega vene keelt. Sain emalt sõnaraamatu ja püüan selle abil oma sõnatagavara suurendada. Aga see ei taha sugugi edeneda, sest tingimused ei ole siin ju vaimutööks eriti sobivad ja ise olen ka vist veidi nüriks jäänud. Aga ega ma pead veel longu ei lase, küll saab selle külma talve ka jälle mööda. 
Tervita siis palun kõiki sõpru minu poolt ja ole ka ise terveks. Soovin sulle jõudu eriti lõputöö kiireks ja edukaks teostamiseks! Vasta siis jälle peatselt mõne reaga. 
    Kõike hääd
    Arvo
N. Tagil 21. X 1946. a.
19. detsembril 1946. a.: Mälestusi „tuberkuloosist“ ja muudest politseiasjadest; talve algus
Armas Aadu!
Sain eile Sinu kirja 8. detsembrist. Palju tänu! Sisaldas päris huvitavaid uudiseid. Saan ju ka kodust emalt sageli sõnumeid, aga ema loomulikult ei tea mulle jutustada sõprade elust ja tööst. Selles mõttes on sinu kirjad alati teretulnud. Või siis [Isik X] on õnnelik isa! Õnnitle teda minu poolt ka! Ma kartsin, et ta nõrgad kopsud ei pea vastu. Ka ma peale komissariaadist lahkumist töötasin mõnda aega puhkekodus [istusin eeluurimisvanglas], siis sealsed arstid [uurijad] väitsid, et tema kopsudel [toimikus] on palju tumedaid plekke. Nad olid huvitatud tema elukommetest, sest sellised tuberkuloosisümptomid [väär poliitiline mõtlemine] nõuavad tekkimispõhjuste analüüsi. Kuna aga mina ei tahtnud ennast sellise meditsiinilise tööga [sõbra järel nuhkimisega] arusaadavatel põhjustel siduda, siis tõin vabanduseks ette oma halve vahekorra [Isik X-ga]. Kuna see ka arstidel teada oli, et ma [konkreetses puhtisiklikus asjas toiminud olin] ja selle tagajärjeks ole terav vahekord ja üksteisega mitteläbikäimine juba Tartu ajast saadik, siis võeti see vabandus ka arvesse. Ka Alf [vil! Alfred Poom, c. 1936/I, endine Bomm] käis end vist sel ajal seal ambulatooriumis ravimas [viibis eeluurimisel], sest sõjaaja vintsutused [oli soomepoiss] ei olnud jätnud mõju avaldamata ka tema tervisele [toimikus]. Mäletan, üks prognoos koostati ka minu abil, aga tema tervisehäired [süüteod] olid võrdlemisi tühised ja seega ravitavad hää tahtmise juures [oli võimalik vangistamist vältida]. Muide, kuhu on jäänud dr. Uuds [vil! Udo Varrand, c. 1932/II, endine Vundr], kas jätkab oma arstipraktikat Tallinnas või on kuskil maal jaoskonnaarstiks? Karla [vil! Karl Sahk, c. 1933/II] töötab ka vist edukalt, lugesin kord lehest tema premeerimisest. Kas veel mõni mees on naise võtnud või õnnelikuks isaks saanud?
Vabanda siis Jüri [Aarand] ees minu nimel, et ma selle kibeda tüdruku [Isik X-i naise] uskusin ja teda nii kahtlustasin [kõlblikuse vastu eksimises puhtisiklikus sfääris]. Kuidas elab Leo [vil! Leo Tiik, c. 1937/I]? Kas Valter [vil! Valter Kutti, c. 1932/II] tegeleb ikka väikeloomakasvatuse küsimustega või on siirdunud uuele tegevusele? Kas Ants [vil! Hans Õunapuu, c. 1935/II] on ka isa või laiskleb?
Enda elust ei ole mul palju uut jutustada. Praegu viibin vist veel viimaseid päevi puhkekodus [laatsaretis] ja arvatavasti kõige lähemal ajal tuleb võtta jälle labidas ja kang pihku. Väljas on küll kõva pakane, kraadiklaas kõigub nii -30° ja -40° pügala vahel, aga mingit paremat tööotsa ei paista kuskilt. Loodan aga raskused ületada esijoones just tänu oma ema suurele abile. Ilma selleta oleks küll vist minu tervis juba otsas olnud. Imestan, kuidas ta suudab hankida selleks vajalikke vahendeid. Seoses sellega on mul sulle veel üks palve. Tuleta palun Villule [Villemson] meelde, et ta tasuks mu emale ära selle summa, mis ta mulle võlgu jäi. Sellega oleks ikkagi kuu-kahe ulatuses mu emal võimalik nii väga vajalikku abi mulle edasi kindlustada. Igavad ja üksildased on minu päevad. Mõtted aga rändavad lõpmatult mineviku ja tuleviku radadel. Selline olek on teatud määral närvesööv ja tüütav. Halb on see, et mul puudub praegu absoluutselt kaasmaalaste seltskond ja emakeeles väljendan mõtteid peaaegu ainult kirjalikult. Hiljuti sain mõned read ka Hugolt [vil! Hugo Paalmann, 1927/I] ja Goldfishilt [vil! Endel Kullamaa, c. 1938/II]. Ka nende tervis peab vastu, ehkki töö on raske.
See kiri jõuab Sinuni vist parajasti uueks aastaks. Seepärast kasutan juhust, et soovida Sulle isiklikult ja sinu kaudu kõigile sõpradele õnne, edu, tervist ja jõudu oma õppe- ja tööülesannete täitmisel, kui ka koduses ja perekondlikus elus. Olgu eelseisev aasta Teile kõigile rõõmu ja päikeseküllane.
    N. Tagil, 19. dets. 1946. a. Head uut aastat!
        Arvo x 
Tühjendage üks klaas ka minu terviseks! 
27. mail 1947. a.: Elu müürseppade brigaadis
Armas sõber!
Detsembri keskel saatsin Sulle viimati mõned read, kuid senini ei ole vastust saanud. Loodan siiski, et kiri ei ole kaduma läinud ja et viivitus on tingitud Sinu töörohkusest. Selle tõenduseks on ju esijoones ülikooli lõpetamine. Ühest „Õhtulehe“ numbrist leidsin Sinu lõputöö kaitsmise teate. Eelduste kohaselt läks Sul kõik libedasti ja oled nüüd juba täieõiguslik insener. Surun sel puhul südamest Su kätt ja soovin Sulle edaspidist edu Sinu kutsetöös, kui ka isiklikus elus. Järgmine samm on nüüd muidugi naisevõtmine. Või on Sul järsku see samm ka juba seljataga? Olen ju nii isoleeritud, et ei oska aimatagi, mis kodumaal ja eriti sõprade ringis kõik sünnib. Lehti saan ja loen küll pidevalt, aga sellest ei piisa mind huvitavate küsimuste valgustamiseks. Oma eelmises kirjas esitasin sulle terve rea küsimusi, loodan, et leiad aega neile vastamiseks.
Minu elu rullub endises vaimus. Töötan nüüd ehitustöödel müürseppade brigaadis abijõu auastmes. Kärutan tsementi ja telliseid üles tellingutele. Vaatamata üliraskele tööle on tervis senini ülihästi vastu pidanud ja senini ei ole esinenud pisimaidki häireid. Selles osas on muidugi sõnades väljendamata teened minu emal. Igakuised tõhusad postipakid on olnud suureks abiks. Nende puudumisel oleksin kindlasti saavutanud 1942. a. kevade kaalu, sest aasta on ju üliraske. Nüüd aga olen suutnud säilitada ligikaudu normaalkaalu ja oma hää ja värske jume. Ainult juustesse on lisandunud rohkelt hõbedat … 
Sa ei kujutle milliseks rõõmuhetkeks on mulle kodumaalt saabuv iga kiri. Kahjuks olen neid saanud ainult emalt ja need heidavad suhteliselt vähe valgust mind nii huvitavasse küsimusse, nagu seda on minu sõprade käekäik. Kui lugesin lehest Viktori [Rikken] ülikooli lõpetamisest, siis saatsin ka temale mõned read. Ei tea, kas ta on kätte saanud? Mis teevad Leo [Tiik] ja Apfel [Hans Õunapuu]? Kuis elavad Jüri [Aarand], Karl-Felix [vil! Karl Felix Sauks, c. 1937/I], Valter [Kutti], Ülo [Varrand?] ja teised? Kuidas käib Kosti [vil! Konstantin Ollik, c. 1936/II] ja Alfi [Alfred Poom] käsi? Kui vahest mahti saad, siis kirjuta mulle palun sellest mõned read. Minu hallis argipäevases elus oleks sellise sõnumi saabumine tõeliseks suursündmuseks.
Õnnitlen ja tervitan Sind veelkord ja palun minu tugev käepigistus edasi anda ka kõigile sõpradele, keda kohtad. 
Veelkord kõike hääd!
27. V 1947. a.    Arvo 
1. juunil 1947. a.: Edasi müürseppade brigaadis
Armas Aadu!
Ei jõudnud Su kirja ära oodata ja 27. mail saatsin Sulle mõned read. Ja nagu pilkeks minu kannatamatusele saabus järgmisel päeval Sinu kiri 16. maist. Selle eest Sulle palju tänu! Leidsin sealt vastuse paljudele mind huvitavatele küsimustele. Peaasi on ju see, et meeste tervised ikka korras ja et nad suudavad edukalt oma ülesandeid täita. Palju on ju vahepeal muutunud ja seepärast olid Sinu read tänuväärt valguskiireks sellesse isoleeritud olukorda, milles viibin. Sa ei räägi sõnagi [vil! Y-ist]. Nagu ma oma emalt kuulsin, on ta oma naisest lahku läinud. Kas oli see tingitud üksteisest mittearusaamisest või segas end mõni uus (või vana) armastus vahele? Ka põllumees Valterist [Kutti] pole ma lehest midagi lugenud. Kas on ta omal kohal või mitte?
Minu elus sarnaneb üks päev täpselt teisele. Rõõmu ja vaheldust on sama napilt nagu sooja ja päikesepaistet siinses neetud kliimaga kohas. Olin juba 43. aastal siit mitte väga kaugel, aga seal oli kliima palju viisakam. Tagilis on see aga lausa ülimuutlik. Kogu maikuu on sadanud lund ja vihma ning vinge tuul, või õigemini torm on igapäevane külaline. Kasukas on praegu üpris hinnas ja õnnelikud on need, kellel see kätte jäi, sest ametlikult võeti talvevarustus enne 1. maid ära. Sinu soovitus õppida lukksepaks või elektrikuks on õige, aga kahjuks ei ole siin võimalik õppida. Kui see amet juba selge oleks, siis vast pääseks sisemistele töödele ligemale, aga ega see veel seda ka ei garanteeriks. Praegu on labida peal küllalt kõrgema- ja veel rohkem keskharidusega spetse – insenere ja tehnikuid. Ja pealegi venelasi. Vähemusrahvustest meestel on aga mustatöölt pääsemine väga raske number. Ainsad, kellel läheb kergesti, need on arstid [koputajad?]. Poliitiline kvalifikatsioon on selliseks tabalukuks, mida ei saa avada enam kunagi. Oleks siiasattumise põhjused kriminaalset laadi, siis töötaksin ma kindlasti juba oma erialal. Preagu olen aga müürseppade brigaadis nii-öelda abijõud. Kärutan kive ja tsementi ja vahel töötan ka meistri käealusena. Töö ei ole kerge ja nõuab nii füüsilist jõudu, kui ka hääd tervist, et sellise ilmaga, eriti aga tuule ja vihmaga päevast päeva tellingutel turnida. Kuid tervis on mul imestamisväärselt vastu pidanud. Haige ei ole ma olnud ainustki päeva. Talvel kasutasin küll ka haruldast puhkust, kosutasin end neli kehva kuud – oktoobrist veebruarini siinses puhkekodus [laatsaretis]. Hiigelteened selles osas on minu emal, sest tema abi on lausa ennastsalgav. Toitlusolukord on ju käesoleval aastal üliraske ja kuna see võrdub tingimustega, milles olin 42. a. esimesel poolel, siis olnuksin ilma ema abita nüüd juba kindlasti sama nõrgas vormis kui tollal. Nüüd on see aga siiski välditud, ehkki leival on parem maitse kui šokolaadil.
Sõpradest olen saanud kirju Goldfishilt [Endel Kullamaa] ja Hugolt [Paalman]. Nende tervised on neile rohkem tüli teinud. Esimene töötab Arhangelski oblastis ehitustööl, teine Leningradi oblastis metsatööl. Goldfishiga ühes kohas lõikab metsa ka Tehn. Ülikooli Nõmm.
Saadan Sulle parimaid tervisi ja soovin edu sinu vastutusrikkas töös. Minu parimad soovid anna palun edasi ka kõigile sõpradele, keda kohtad. 
1. VI 1947    Tervitades Arvo.
12. juulil 1947. a.: Raske õnnetus müürseppade brigaadis
Armas Aadu!
Sain juba mõne aja eest Sinu kirja 13. juunist. Palju tänu, eriti aga sõbralike soovide ja nõuannete eest! Olen praegu haiglas. 1. juulil tellingute lammutamisel kukkusin ülevalt alla ja vigastasin oma parema jala ja tagumiku. Olin viimased lauad alla visanud ja tahtsin ise ka laskuda, kasutades selleks hiigelakna raamistikku redelina. See osutus aga nõrgaks, purunes ja enne kui sain enda päästmiseks midagi ette võtta olin teinud u. 6 m hüppe. Seejuures oli ropult õnne. All olid betoonkonstruktsioonid, ja mis eriti hädaohtlik – nende valamisel konstruktsioonina kasutatud vertikaalasendis lauaotsad. Kogu selle kupatuse keskel oli ainult ruutmeetri suurune auk, mille põhjas pehme muld. Ja saatuse tahtel kukkusin jalad ees aukku. Ainult tagumik riivas neid püstlaudu. Võttis kannikad veriseks ja sabakondi üpris valusaks. Ka parem jalg nikastus maandumisel küllalt tugevalt, nii et ei saanud sellele toetuda. Aga üldiselt läks siiski õnnelikult. Ainult mõnikümmend cm ja pükstes oleks kahe muna asemel olnud kogelmogel. Samuti õnn, et pea või mõni teine kehaosa vastu betooniorva ei sattunud. Nüüd olen 10 päeva haiglas olnud ja vead on peaaegu kadunud. Natuke tunda annab veel, kuid see ei takistanud arsti mind täna välja kirjutamast ja esmaspäeval lähen juba tööle. Õnne on mul olnud ka korra enne, kui ülevalt allavisatud palgijupp läks peast ainult paarkümmend cm mööda. Aga nähtavasti on mulle määratud siiski veel elada.
Mis puutub sinu soovitusse müüritööd ära õppida, siis selle ameti jaoks ei ole mul erilist isu. Siin on kliima väga kehv, eriti vinged on alalised tuuled, mistõttu tellingutel töötamine on väga ebamugav, eriti aga talvel võtab külm selle töö juures vägisi ära. Teiseks on abijõuna alati parem töötada, sest siin on nii, et keegi ei tea, mis ja kuidas teha. Tehakse valmis, siis selgub, et ei ole õieti ja hirmsa sõimu saatel algab lammutamine. Abijõud aga millegi eest ei vastuta. Toitlustingimused on aga võrdsed ja ka muidu ei kasuta meister mingeid soodustusi. Stahhaanovlaseks ei pääse aga mitte niipalju töö, kuivõrd rahakoti mahukuse alusel. Olen kõiki võimalusi kaalunud ja arvestanud, et talveks tuleb maksku, mis maksab katuse alla pääseda. Ehkki siin midagi kindlat pole ja sellistele kohtadele pääsemine ja ka seal olemine suuri majanduslikke kulusid nõuab, üritan siiski pääseda autoremonditöökotta. Ega meil siin neid võimalusi ka palju pole. Meilt käiakse tööl ainult ehituse juures ja siis selles töökojas. Halb on siin ka see, et ei anta võimalust mingi ameti õppimiseks ja ei hinnata ka spetse sugugi. Nagu olen kuulnud, olevat mujal selleks palju paremad tingimused. Siin aga ainult palju kisa ja vähe villu. Pea kellelgi ei jaga ja siis peab kõva hääl ja rusikas seda asendama – lihtliikmel puudub aga sõnaõigus, eriti aga kui ta ei ole enamusrahvusest ja kui ta süü ei ole kriminaalset laadi. Aga pole mõtet sellistel küsimustel peatuda, ega see olukorda ei muuda.
Toitlustingimused on praegu väga rasked ja ainult kodune abi on olnud minu vormi säilitamisel mõõduandvaks teguriks. Nüüd loodame, et käesoleva aasta lõikus oleks rikkalikum mullusest. 
Sinul on muidugi tööd ja tegemist ülipalju. Soovin sulle nende vastutusrikaste ülesannete täitmisel jõudu ja edu. Kui aga jälle mahti saad, siis pane palun mõned read teele. Kirja saabumine on minu ainus vaheldus ja rõõm. Muide, saatsin Viktorile [Rikken] ühe kirja sügisel, teise vist veebruaris, aga temalt ei ole peale oktoobris saadud kirja midagi tulnud, ehkki ema teatas, et ta olevat kirjutanud.
Soovin Sulle veelkord kõike hääd ja palun tervita Viktorit [Rikken] ja kõiki teisi minu poolt!
    Tervitades Arvo
12. VII 1947
26. augustil 1947. a.: Paremates tingimustes auto-remont töökojas
Armas Aadu!
Sain mõne päeva eest Sinu kirja 9. VIII, mille eest Sulle suurim tänu. On ju ikka küllalt huvitav kuulda mõni sõna sõprade elu ja saatuse kohta. Ja selles mõttes oli Sinu viimane läkitus eriti märkitabav.
Nüüd mõni sõna oma elukäigust. Kukkumise tagajärjed ei anna end enam peaaegu üldse tunda. Jalg muidugi nõuab mõne aja veel ettevaatust, aga üldiselt ei jäta see õnnetus jälgi minu tervisele. Peale haiglast väljatulekut töötasin edasi endises brigaadis, see kestis kuni möödunud nädalani. Siis õnnestus mul pääseda tööle hoopis uuele alale – nimelt auto-remont töökotta. See on päris suur ja korralik koht. Mina töötan elektrienergia jõul töötaval tööpingil, millel lihvitakse ja teritatakse igasuguseid hammasrattaid, võlle ja muid väiksemaid esemeid. Töö ei nõua üldse füüsilist jõudu. Ainult hääd silma, kindlat kätt ja heledat pead on vaja. Minule on muidugi see ala võõras ja üldse puudub mul ju nn. tehniline soon. Aga see oli parim, mida siinsetes oludes võisin saavutada. Ilmad on meil juba päris karged isegi päikesepaistelisel päeval ja vihma korral meenutavad Tallinnat oktoobris. Soppa on poolest säärest. Mõtted pikast talvest sundisid kõiki oma võimeid, oskusi ja muidugi ka majanduslikke võimalusi suunama parema töökoha otsimise teenistusse. Ja suure õnne kaasabil pääsesingi siis siinsesse Mekasse. Nüüd on muidugi peaküsimus, kuidas seda kohta kinni pidada. Püüan kõigest jõust võimalikult kiiresti omandada vajalikku tööoskust ja pean nentima, et teatud edu on juba olemas. Minu saatus on muidugi meistri käes, kelleks on väga kena mees – Leningradi insener, kes seal juba mõnda aega töötab.
Mis puutub pakkidesse, siis selle eest hoolitseb minu ema. Kuid ka Sinule oleks mul üks suur palve. Seda nimelt kirjanduse osas. Sinule on see ju palju kättesaadavam kui minu emale. Mõningaid raamatuid vajaksin nii enda teoreetiliste teadmiste täiendamiseks, kuid teisest küljest võiksin oma šefile osutada tänuväärt teeneid. Ma ei tea, kas eesti keeles on midagi, mille abil võiksin omandada algteadmisi lukusepa ja treiali ja üldse metallitööde kohta. Minu šeff andis mulle järgmised vajalike raamatute nimed: 
	1.	Katalog na režuštšije instrumentõ (Glavstankoinstrument)
	2.	Spravotšnik metallista (Znamenski) 
	3.	Hütte (proizvodstvennõi) 
	4.	Katalog na obrazivnõe materjalõ (z-da Ilina i drugije)
	5.	Rukovodstvo po šlifovaniju rezb.
Kui Sul aga midagi muud umbes taolist kätte juhtub, ega ma siis sellest ka ära ei ütle. Ega kõike korraga ka ei ole vaja, hää kui saab esialgu mõne üksikugi. Kui midagi näppu hakkab, siis palun toimeta mu ema kätte, küll ta mulle ära saadab. Hea oleks, kui saaks veel millimeetripaberit, pliiatseid „Konstruktor“ ja muid taolisi odavamaid asju, mida iga insener vajab, mida siin aga üldse saada ei ole. 
Loodan, et ma Sulle oma palvega liiga palju tüli ei tee. Aga kui saad mind veidi aidata, siis on see suur samm talve raskuste ületamisel. 
Sind juba ette tänades
    Parimate tervitustega
26.VIII 1947.    Arvo
9. novembril 1947. a.: „Onu Suurvee 47. sünnipäeva“ tervitus
Armas Aadu!
Saanud sinu 9. augusti kirja, saatsin Sulle vastuse sama kuu 26. päeval. Nüüd pole sinult aga enam mõnda aega midagi tulnud. Ei tea, kas see on olnud tingitud Sinu töörohkusest, või on mõni kiri vahepeal kaduma läinud. Kasutan nüüd pühadest tingitud vaba aega ja saadan Sulle jälle mõned read. Nagu tead, olen nüüd vabrikutööline. Pean ütlema, et see on siiski kergem ja vastuvõetavam, kui töö muutliku ja küllalt karmi kliima juures väljas. Minu praegune tööruum on soe ja töö ise ei nõua erilisi füüsilisi pingutusi. Ainsaks miinuseks on see, et teritamisel tekkivat rauatolmu tuleb ohtralt sisse hingata. Õhtul töölt lahkudes tõmbad seetõttu värsket õhku erilise naudinguga sisse. Aga kevadeni tahaksin küll oma praegust „jobbi“ sälitada. Paremat siin leida praegu ei ole, küll aga halvemat. Muidu elu rullub vana rada. Ainult pakke ootame veel suurema igatsusega kui kunagi varem. Käesoleva aasta lõikus ei lahendanud siiski toitlusküsimust positiivses suunas ja isegi suvega võrreldes on olud muutunud veelgi kitsamaks. Õieti tuleb aga selle küsimuse algpõhjust otsida mitte enam lõikusest, vaid juba mujalt. Kasvava huviga jälgin ajalehtedest sündmuste arengut. Nähtavasti kujunevad eelolevad ajad veel küllalt katsumusrohkeiks.
Kui saatsin Sulle oma viimases kirjas teatud raamatute nimekirja, siis olid need mõeldud rohkem minu natšalnikule, kui mulle. Sellest nimekirjast tõmba Hütte igal juhul maha, kui liiga kapitaalne ja kallis teos. Enda jaoks paluksin sinult võimaluse korral aga ühte raamatut (ei ole tähtis, kas vene või eesti keeles), kus võiksin leida vastuse küsimusele, millised peavad olema need instrumendid, mida ma teritan. See on nn. režuštšii instrument. Peaasjalikult tuleb mul tegemist teha freeside teritamisega, aga ka rauapuurid ja siis veel rasvjortki [hõõritsad], metšiki [keermelõikamise paketid], golovki [lõikepead] jne. (ei tea nende eestikeelseid nimetusigi). Hammasratastele õige kuju ja nurkade andmine eeldab teatud teoreetilisi teadmisi, aga mul pole kahjuks neid kuskilt ammutada. Mis puutub mm-paberisse ja pliiatsitesse, siis nendega ei maksa sul vaeva näha. Kättesaamisega on siin teatud raskusi ja komplikatsioone ja parem siis üldse selliste asjadega mitte jannata.
Uudist ei tea sulle midagi jutustada. Minu elu rullub ju nii monotoonselt ja ilma eriliste sündmusteta. Huvitavate uudiste allikaks on ikkagi ainult kirjad, aga viimasel ajal olen neid kahjuks õige napilt saanud ja seetõttu puudub ka ettekujutus sõprade elukäigu kujunemisest lähemas minevikus. Kuna käesolevad read jõuavad Sinuni just onu Suurvee 47. sünnipäeva [korp! Vironia 47. aastapäeva] künnisel, siis palun sel puhul temale edasi anda minu südamlik õnnitlus. Mõttes surun sel päeval kõikide sõprade käsi ja soovin Teile kõigile jätkuvat edu kõigis Teie taotlusis. Usun, et klaasi viina juures annad need minu soovid edasi.
9. XI 47. a.    Tervitades Arvo
28. detsembril 1947. a.: Erialaliste raamatute saabumine Aadu Ritsolt
Armas Aadu!
Sain möödunud nädalal Sinu 6. 12. 47 kuupäeva kandva kirja. Palju tänu selle eest! Siinseis monotoonseis tingimusis on ju iga saabuv sõnum omaette elamuseks. Kahjuks on mul viimasel ajal kirjavahetuses tõsiseid lünki. Eriti eestikeelsed saadetised kipuvad kaduma. Goldfishilt [Endel Kullamaa] pole üle 9 kuu enam ühtegi rida ja Hugolt [Paalman] on ainult üks kaart. Mõlemad peavad aga olemasolevatel andmetel hästi vastu. Benno [vil! Bernhard Talvar, c. 1932/II, endine Bluum] kohta puuduvad teated. Korralikult olen kätte saanud ka ema kaudu raamatud, mis mulle oled välja valinud. Eriti Muti omast leidsin mõndagi kasulikku oma igapäevase töö teoreetiliste aluste tugevdamiseks. Esmakordselt leidsin sealt ka eestikeelseid termineid antud küsimustes. Õhtul, kui on aega raamatusse süveneda, on lambivalgus niivõrd nigel, et silmad lausa valutavad lugedes. Seepärast pole ka saanud Sinu raamatuga lähemalt tutvuda, kuid kevade poole saadan sulle oma arvamuse selle kohta. Kogu selle literatuuri eest Sulle aga suurim tänu!
Muidu kulgeb elu aga eriliste muudatusteta. Kolm aastat on päris ruttu mööda läinud, aga ees on siiski veel liiga palju taolisi päevi. Praegu olen oma „jobbiga“ rahul, aga siinseis oludes ei tea kunagi, millal võib sind teatud komandeering hoopis uutesse ja räbalamatesse tingimustesse tabada. Ja selline kindlusetuse tunne ja reisikartus hoiavad närve pidevalt teatud pinge all. Meenutad minevikku ja mõtiskled tuleviku küsimuste valdkonnas. Viimaseid ümbritseb aga tihe uduloor, millest kahjuks ei ulata läbi nägema. Kuid norgu pead veel ei kavatse lasta, sest elus võidelda raskustega on nähvatavasti antud paratamatuks kaasnähteks. Noorusaastad muidugi kaovad ajamerre, aga usk ja lootus tulevikku annavad tahet ja jõudu edaspidisteks pingutusteks. Ja selles üksluises ootusperioodis on eriti häämeel, kui tead, et on sõpru, kes sind ei ole unustanud. Äsja saabus Viktorilt [Rikken] abiellumisteade. Selline kaardike Uurali tingimustes oli eriti kujukas näide tema tähelepanelikkusest. Kolme päeva pärast on taas puhkepäev ja siis kavatsen temale mõned read läkitada.
Uudiste osas on minu kiri Sulle muidugi vähe huvipakkuv. Ära aga pane seda pahaks ja kui mahti saad, siis saada jälle mõni rida teele ja jutusta enda ja sõprade elust ja tööst. 
Veelkord Sulle palju tänu raamatute eest! Anna edasi minu parimad tervitused kõigile sõpradele. Nii Sinule kui ka neile kõigile soovin õnne ja edu uueks aastaks – kordaminekut kutsealases töös ja edu perekondlikus elus (või armuasjus). 
Veelkord hääd uut aastat!
28. 12. 1947 Arvo 
13. juunil 1948. a.: Edu mehaanika eriala selgeksõppimisel
[tõlge vene keelest]
13. VI 1948.
Kallis sõber!
Juba möödunud aasta lõpus sain sinu kirja 6. detsembrist ja saatsin 28. detsembril ka vastuse. Sealtpeale pole sinult midagi tulnud, kuigi ema kirjutas, et aprilli lõpus või mai alguses olla sa mulle kirja saatnud. Läks ilmselt kaotsi, aga võib-olla jõuab veel kohale. Kuna ajalehed ja kirjad on minu ainuke meelelahutus tööst vabal ajal, otsustasin täna jälle natuke sinuga juttu ajada. 
Midagi huvitavat mul sulle jutustada muidugi pole. Kuid siiski tahaks säilitada sinuga sidet. 
Mu elu on üheülbaline, kuid eriliselt kurta ka ei saa. Paljud sattusid kindlasti märgatavalt ebameeldivamatesse tingimustesse. Tohutut osa minu elus mängib muidugi ema abi. Ilma temata oleksin ma juba ammu rivist väljas. Muide, kas sa tead, et Villi Triumf suri juba 1944. a. augustis, üsna minu asukoha lähistel. Tol ajal oli toitlustamine muidugi parem kui praegu, kuid ilma kõrvalise abita ei saanud ilmselt ka siis ellu jääda. 
Töötan ma endiselt vabrikus. Minu ülesannetesse kuulub hõõritsate, puuride, freeside jms. kohendamine ja teritamine – ühesõnaga igasugused terariistad. Aja jooksul olen uue eriala juba selgeks saanud ja nii ei valmista töö suuremat raskust. Ainuke puudus on selle kahjulik iseloom. Töö ajal eritub palju tolmu nii tera, kui ka käia küljest. Eriti vastikud on kivist eralduvad liivaterad – need kriimustavad mu prilliklaase ja need on juba päris raisku läinud. Ema saatis mulle uued, kuid kahjuks polnud vist retsept päris õige. 
Olen tööga siiski rahul, see on kergem, kui mulla- või ehitustöödel. Õhtuti tegeleme kodus taastamistöödega – remontisime oma jõududega ära barakid jne.
Neil päevil sain kirja Goldfishilt [Endel Kullamaa]. Ta on esialgu samuti terve ja optimistlikult meelestatud. Temaga koos töötab ka Benno. Hugolt [Paalmann] pole juba mõnda aega kirja, kuid ta on ilmselt endises kohas. Sotnik [vil! Alfred Sootna, endine Sotnik, c. 1935/II] sai tööd treialina, kuid tema tervis pole kõige parem. Teistest sõpradest ei tea ma midagi. Kuulsin vaid, et Olgredi [vil! Olgred Aule, c. 1934/II] ja Olafi [vil! Olaf Aule, c. 1931/II] isa [vil! Eduard G. Aule, asutajaliige 1897] on surnud.
Õhtuti olen ma palju lugema hakanud, kuid kahjuks on materjali selleks väga vähe. Tahtsingi sult selles osas abi paluda. Sa elad siiski kultuurses keskkonnas ja ehk vedeleb Teil seal mingeid vanu ajakirju („Ogonjok“, või midagi selles laadis) ja raamatuid, mida Te enam ei vaja. Kui võimalik, siis saada mulle mõned panderolliga. 
Jään nüüd sinult vastust ootama. Peale ema oled Sa ainuke inimene kodumaal, kes mulle kirjutab ja ainult Sinu kaudu saan teada, kuidas vanad sõbrad elavad. 
Küsi Viktorilt [Rikken], kas ta sai minu kirjad kätte. Ma vastasin tema kirjale 1946. aasta lõpus, pärast õnnitlesin teda ülikooli lõpetamise puhul eelmise aasta märtsis ja siis veel 1. I 1948 seoses tema abiellumisega.
Tervita Leod [Tiik], Apflit [Õunapuu], Viktorit [Rikken], Jürit [Aarand], Karl-Feliksit [Sauks] ja üldse kõiki-kõiki. 
Kõike head soovides
sinu Arvo 
22. augustil 1948. a.: Mehaanika ametis täis aasta
[tõlge vene keelest] 
Kallis sõber!
Sain Sinu kirja 21. VII, mille Sa puhkuse ajal kirjutasid. Tänan! Prillide osas saab asi vist varsti korda. Saatsin oma vanad emale koju – nii saab optik täpselt määrata, milliseid klaase ma vajan ja loodan, et emal õnnestub sellised hankida. Sain oma töö jaoks ka spetsiaalsed prillid ja kannan neid töö ajal nüüd alati. Muidu aga elan endiselt – rahulikult ja vaikselt. Tehnilised normid saan alati ära täidetud [rida loetamatult maha tõmmatud, ilmselt tsensuur]. Täna saab aasta sellest, kui sain tööle tehasesse ja nüüdseks valdan oma uut eriala juba päris hästi. Tervis on täiesti korras, kuigi tingimused on kaunis ebasoodsad. Ema abi mängib tohutut osa, ilma selleta oleksin juba teises ilmas. Aga nüüd olen siiski olemas ja loodan need rasked katsumused siiski üle elada. 
Ema kirjutas mulle kunagi, nagu oleks Magda [?] Sinu kaudu minu aadressi pärinud. Kummaline, et ma peale Sinu ei saa kelleltki midagi. Kuidas elavad Jegorjevski tuttavad? Kas Dagmar Kibe [Sauksi naine], Helga j. t. on juba mehele läinud? Kuidas elab Karla Ader [Karl Sahk]? Huvitav, miks Apfeli [Õunapuu] peremees [Oskar Sepre] teisele tööle läks? Lugesin lehest kriitikat tema raamatu kohta. Kas need küsimused on seotud? Tahaksin veel teada, kas Huten [Rikken] sai mu kirjad kätte – esimene 1946. aasta lõpus, teine oli õnnitlus ülikooli lõpetamise puhul ja kolmas oli vastus abiellumisteatele.
Anna minu siirad tervitused edasi kõigile-kõigile ja jutusta taas oma edusammudest! 
22. VIII 1948. a. Kõike head
        Sinu Arvo 
11. aprillil 1949. a.: Ema teatab, et „kaugemale sõitnud“
[Postkaart]
11. IV 49
Nagu näete, olen kaugemale sõitnud [Siberisse küüditatud] ja kolhoosnikuks hakanud, aga teen seda Arvo pärast. Juhul, kui ta Teile peaks kirjutama, siis saatke palun mulle ta aadress. Ja veel tänulikum oleksin Teile, kui Teil oleks võimalik temale vahetevahel mõni pakike rasvainetega saata. Minul ei ole enam võimalust seda teha, sest olen igaveseks ajaks kolhoosnikuks hakanud. Kuidas sellega toime tulen on teadmata. Kaasmaalasteks on ainult nõrgad naised. Rong oli pikk ja teel kohtasime neid igast kandist. Kõik läksid laiali: siin kolhoosis on 7 eestlast, aga homme pidi veel 3 perekonda tulema. Tervitame Teid ja kõiki tuttavaid. Soovin kõike paremat H. Lainvee.
4. märtsil 1952. a.: Ema esitab abipalve
4. III 52
Lgp. sm. Ritso, andke andeks, et Teid tülitan, aga olukord on selline, et olen sunnitud seda tegema. Omal ajal jäid teatud mööblid Teie kätte kasutada. Kelle käes need praegu on, seda ma ei tea. Kas ei oleks võimalik nende arvel Arvo ema toetada, et ta jõuaks veel 1½ aastat vastu pidada, et siis kahekesi uut elu alustada. Ei tarvitse korraga suur summa olla, vaid aeg-ajalt jälle väike toetus. Mu tervis ei ole suurem asi ja ei ole ka töötamise võimalust minu aastates. Villemsonile kirjutasin, aga ei ole vastust saanud. Terviseid Teile ja kõigile endistele tuttavatele.
    Helmi Lainvee.
Krasnojarski Krai B. Uluiski rajoon, Troitski sidejaoskond. Kolhoos „Staalinlik tee“
Toimetuse lisa: Arvo ja Helmi Lainvee edaspidine elutee
Pärast vabanemist Arvo Lainvee elas Kohtla-Järvel. Ta suri 1976. a. TOIMETUS PEAB SIIA LISAMA UMBES VIIS LAUSET, HANKIDES ANDMEID PROF. RITSOLT VÕI MUJALT.