Korporatsioon Vironia 1900–2000

Korporatsioon Vironia 1900–2000

Table of Contents
1. [TRÜK=100%] Balti Rahvaste Kommerss Olgred Aule	000
Koondumine Välismaal	000
Balti Rahvaste Kommersside Algus	000
Kolmkümmend aastat Heidelbergi kommersse	000
«Heidelbergi ring»; ühised kommerssid kolmes riigis	000
Ühiste kommersside minevik ja tulevik	000

Chapter 1. [TRÜK=100%] Balti Rahvaste Kommerss Olgred Aule
Alljärgnev on alb2000 toimkonna selle peatüki planeerimise märkmestik. Seda märkmestikku summutatakse kilede valmistamise ajal. (The following is alb2000 editorial-team planning material. This material will be suppressed when alb2000 goes to press.) 
KVALITEEDIKONTROLLID: 
!_{tkarmo} kandku selle eest hoolt, et peatükil ei oleks
  liiga ohtralt alampeatükke
  __TEHTUD@20000729T004248Z
    __pani alampeatükk "Kommerssid" kokku järgmisega 
    __pani kokku alampeatükid "Heidelbergi Ring" ja
      "Ühised kommerssid kolmes riigis"
!_{tkarmo} kontrollida kaks korda masinkirja vastu, 
  et tippimine oleks \~oige
  __TEHTUD@20000821T185833Z
!_{tkarmo} ajakohastagu, lisades m\~oningaid s\~onu
  viimaste kommersside auspaikade kohta, telefonik\~one kohaselt
  {tkarmo}->{oaule}@20000821 
  __TEHTUD@20000822T161556Z
!_{oschihalejev} parandagu veebilt tõommatud korrektuure
  ja {tkarmo} kandku parandused SGML-li allikasse
  __TEHTUD@20010720T194224Z
Ülaltoodu on alb2000 toimkonna selle peatüki planeerimise märkmestik. Seda märkmestikku summutatakse kilede valmistamise ajal. (The foregoing is alb2000 editorial-team planning material. This material will be suppressed when alb2000 goes to press.) 
 Eesti, läti ja baltisaksa korporatsioonide ühised kommersid on balti korporatsioonide suurimaks ürituseks. Ühiskommersi korraldamise mõte sai alguse Saksamaalt. Nõukogude okupatsiooni lõppedes hakati Balti Rahvaste Kommerrse korraldama vaheldumisi Eestis, Lätis ja Saksamaal. Lisaks kolme- või neljapäevastele kommerssidele peetakse koosolekuid ja rongkäike, külastatakse näitusi ja korraldatakse teisigi üritusi. Kommersist osavõtjate arv on lähenemas tuhandele. Kuigi korporatsioonides ollakse enamasti harjunud suhtlema kitsamas sõprade ringis, on tore, kui saab näha ja kuulda ka teisi korporante, kellel on sarnased traditsioonid. Ühisel vennastuspeol lauldakse samal viisil tuttavat laulu, kuid igaüks oma keeles. Aastaid on kommersside peakorraldajaks olnud Vironia vilistlane Olgred Aule.
Koondumine Välismaal
Teise maailmasõja lõpul elas Saksamaal kaugelt üle 200 000 eestlase, lätlase ja baltisakslase. Erinevate korporatsioonide liikmeid võis nende hulgas olla ligi 10 000. Paar aastat pärast sõja lõppu rändasid paljud eestlased ja lätlased teisele poole Atlandi ookeani. Baltisaksa asujad jäid enamuses Saksamaale.
Peale teise maailmasõja lõppu hakkasid Saksamaale jäänu korporandid koonduma. Kui samas linnas elas suuremal arvul korporatsiooni liikmeid, tuldi aastapäevapidudega kuidagi toime, kuid kaugemal asuvate korporantide liiklemine oli raskendatud, sest autot polnud peaaegu kellelgi ja tihtipeale piirasid liikumist sõja võitnud keelud. Kuigi paari aasta pärast olukord paranes, olid paljud eestlased ja lätlased Euroopast juba lahkunud. Viroonlasi oli Saksamaal ja Inglismaal kokku kümmekond, Sakala liikmeid umbes sama palju, teiste korporatsioonide liikmeid vaid mõni üksik. Läti korporante oli rohkem ning neil oli ka palju uusi liikmeid. Baltisakslastel oli alles jäänud rida vilistlaskogusid, igaühes paarkümmend liiget. Üks neist—Concordia Rigiensis—taastas Hamburgis üliõpilaskonvendi. Münchenis ja Göttingenis asutati uued korporatsioonid, vastavalt Fraternitas Dorpatensis ja Curonia Goettingensis. Neisse kolme «noorde» baltisaksa korporatsiooni on aegade jooksul vastu võetud ka sakslasi, kes pole balti päritolu. Viimastel aastatel on korporatsioonide liikmeteks saanud ka mõned eestlased ja isegi mõni üksik muu rahvuse esindaja, näiteks üks kasahh Fraternitas Dorpatensises. Aegade jooksul on baltisakslased korporatsioonide noorliikmete hulgas jäänud vähemusse, kuid koos vilistlasetega säilitatakse ühiselt balti traditsioone.
Vahetult peale sõda, kui Saksamaal oli veel palju eestlasi ja lätlasi, asutasid ka nemad uusi korporatsioone. Neid loodi peamiselt Hamburg–Pinnebergis, kus umbes kahe aasta jooksul tegutses Balti ülikool. Eestlased asutasid ühe korporatsiooni—Frat! Ucuensise—lätlased ligi kümmekond mees- ja naiskorporatsiooni. Üldise väljarändamisega läksid nad ülemeremaadesse. Eriti aktiivsed on olnud Saksamaal asutatud läti korporatsioonid, kes peale kodumaa taasiseseisvumist on loonud oma osakondi ka Lätis. Sõjajärgsel ajal võtsid Saksamaal uusi liikmeid vastu ka nn. vanad eesti ja läti korporatsioonid. Korp! Vironias said värvikandjaks 6–7 liiget, kes tänaseks on küll enamsti Saksamaalt lahkunud.
Balti Rahvaste Kommersside Algus
Saksamaal, kus korporatsiooni liikmete arv oli väike, sai kombeks, et aastapäevapidudele kutsuti ka paar sõpra mõnest teisest korporatsioonist; see võis olla keegi oma rahvusest või teisest balti rahvusest. Mõned korporatsioonid korraldasid ühiseid kommersse, näiteks Vironia ja Sakala. Neist kommerssidest võttis osa ka üksikuid teiste EKL korporatsioonide liikmeid. Eestlaste ühistest kommerssidest võttis tavaliselt osa ka mõni Eestimaa sakslane.
 Kuuekümnendate aastate alguses hakati kaaluma kõikide balti rahvaste korporatsioonide ühise kommersi korraldamist. Idee pärines Saksamaa Balti Seltsi (Baltische Gesellschaft in Deutchland) peasekretärilt Adam Grünbaumilt, kes oli baltisaksa korporatsiooni Frat! Normannia vilistlane, Tartu Ülikooli lõpetanud õigusteadlane. Balti Seltsi liikmete hulgas oli teisi korporante, kes haarasid sellest mõttest vaimustusega kinni. Ühiste kommersside ettevalmistamisel etendas tähtsat osa Baltisaksa Vilistlaskogude Liit, mille eesotsas oli Lätist pärit saksalne, juristiharidusega Gert Klein.
Kommerside korraldamise sobivaks kohaks sai Saksamaa vanim ülikoolilinn Heidelberg, mida peetakse korporatsioonide traditsiooniliseks «pealinnaks». Kohalikuks korraldajaks kujunes Vironia vilistlane Arnold Joonson, kes ühtlasi toimetas ka eesti sõjameeste ajalehte Võitleja ning oli tihedas läbikäimises sealsete saksa korporatsioonidega. Heidelbergis ja ka mujal oli saksa korporatsioonidel toredaid konvendi kortereid, kuid Saksamaa avalikus elus on saksa korporatsioonid sattunud põlu alla. Natside valitsuse ajal nad keelustati. Praegusel ajal võivad nad küll tegutseda, aga ülikoolide juhtkonnad püüavad neid vältida. Ka taoliste rongkäikude korraldamine, nagu näiteks Tartus või Riias, on Saksamaal sotsialistlike jõukude rünnakute kartuses mõeldamatu.
Balti Rahvaste Kommersidelt puudusid kahjuks leedulased, sest nende akadeemilised traditsioonid on teistsugused. Vahest harva on mõni leedulane baltlaste ühistel kommersidel siiski olnud. Rohkeim oli osavõtjaid nn. «riigisaksa» korporatsioonidest, eriti veel siis, kui meie kommerss toimus nende konvendi korteris.
Ühiste kommersside korraldamisel etendas tähtsat osa Balti riikide vabaduse taotlus. Kuigi baltisakslastel puudusid majanduslikud ja poliitilised nõudmised Balti riikidele, toetas enamus neist seda ideed. Tänaseks on mõned üksikud baltisakslased põhimõtte pärast taastanud isegi Eesti Vabariigi kodakondsuse. Balti Rahvaste Kommersi eestvedajateks olidki põhiliselt baltisakslased. Nende korporatsioonides oli piisavalt palju liikmeid; nad omasid suuri organisatoorseid võimeid ning olid majanduslikult hästi kindlustatud. Mainimata ei saa jätta ka balti solidaarsuse tunnet, mis motiveeris tegutsema.
Kolmkümmend aastat Heidelbergi kommersse
Pärast pikki arutlusi ja mahukaid ettevalmistustöid toimus 1. mail 1964. a. Heidelbergis esimene Balti Rahvaste Kommerss, millest võttis osa ligi sada korporanti. Kommerss leidis aset ühes esinduslikus restoranis, mis asus kaunil jõeäärsel nõlvakul. Seda kommerssi jääb meenutama TV saade. Edaspidi filmimeestest loobuti, sest ere valgustus, aparaadid ja kaablid segasid pidulisi. Kommerssidel oli kolmeliikmeline juhatus. Tervituskõne pidas alati saksa korporatsioonide esindaja. Surnute mälestuskõnesid ning akadeemiale ja üliõpilaskonnale suunatud austuskõnesid pidasid eestlased ja lätlased. Kõnedele järgnesid vastavad laulud. Taoline ülesannete jaotus püsis enam kui kakskümmend aastat. 80-ndatel aastatel hakkasid vaheldumisi pidama ka eestlased ja lätlased, mis tähendas seda, et sakslased loobusid oma juhtivast rollist kommersside korraldamisel. Kommersi juhatus vaheldus korporatsioonide vanuse järjekorras. Mõni aktuaalne sündmus, näiteks Riia Ülikooli juubel, tõi lisaks tavakohastele tervitustele kaasa ka päevakohase referaadi. Balti Rahvaste Kommersside tseremoniaalseks haripunktiks oli kolme hümni laulmine. Baltisakslaste hümniks on nende Kodumaa laul (Heimatlied), mille viisi on eestlased üle võtnud lauluks Kui Eesti rinnus tuksub julge süda.
Kõnedele ja luludele järgnes vennastustseremoonia.Vennastuslaulu said nii eestlased, lätlased kui baltisakslased igaüks laulda oma keeles. Sealjuures—ja ka muidu—ilmnes traditsioonide vähene erinevus. Esimesel Balti Rahvaste Kommersil toimus «stehhimine» Tartu kombel. See tähendas seda, et osavõtjad istusid suures ringis ja landesvaterid ühes karikakandjatega korraldasid stehhimise iga osavõtjaga eraldi, mitte paariviisi. Järgnevatel aastatel toimus stehhimine Riia kombel. Sealjuures istuti vastamisi laudades, nagu see on kombeks ka Riias asustaud korporatsioon Vironias. Niisugust stehhimist eelistati Heidelbergis eriti siis, kui kommersi ruum oli väike ja osavõtjaid palju. Kui pidu toimus Heidelbergi lossi kuningasaalis, sobis stehhimiseks hästi Peterburi komme: osavõtjad stehhisid mitmes pikas rivis vastamisi seistes.
Esimesel ühiskommersil perekonnaõhtut ei toimunud. Mõned üksikud daamid, kes olid Heidelbergi tulnud, viibisid stehhimise ajal teises ruumis. Järgnevatel aastatel kogunesid osavõtjad koos daamidega vennastuspeo eelõhtul pidulikule õhtusöögile. Paari aasta pärast kujunes sellest traditsioonist välja ball. Vennastsupeo ajaks olid daamidele reserveeritud kohad mõnes restoranis või muretsetud teatripiletid.
Kaatripäeva peeti esialgu restoranis, kuid aasta või kaks pärast esimest ühist kommerssi üüriti kaatripäevaks laev, mis sõitis Neckari jõge pidi läbi kahe lüüsi Neckargemünde väikelinnani. Seal oli siis võimalik minna lõunale või teha väike jalutuskäik.
Vennastuspeo hommikupoolikul pidasid mõned korporatsioonid oma koosolekuid. Sellest ajast peale hakkas nendel kommerssidel oma liikmete koosolekuid korraldama ka Saksamaa Balti Selts. Selleks avanes soodne võimalus, kuna seoses kommersiga viibis Saksamaal palju seltsi liikmeid ka teiselt poolt ookeani. Neile seltsi liikmetele, kes polnud korporandid, oli Saksamaa keskosas asuv Heidelberg igati soodne ja keskne koht kokkutulemiseks.
Ühe eredama mälestusena on meeles Balti Rahvaste Kommerss 1982. a., kui Tartu Ülikool pidas oma 350. aastapäeva. Toimus pidulik aktus Heidelbergi Ülikooli aulas, kuhu aukülalisena oli osa võtma palutud ka Rootsi kuningas—Tartu Ülikooli asutaja järeltulija. Arusaadavatel põhjustel loobus kuningas sellest reisist viisaka vabanduse saatel. Nii pidi ka kuninganna, kes on Heidelbergist pärit, loobuma oma kodulinna ja vanemate külastamisest. Hiljem sai teatavaks reisi tähtsaim takistus: kuningapaar ootas lapse sündi.
Küll aga oli aastaid kommersi aukülaliseks prof. Wilhelm Hahn, 1918. a. kommunistliku terrori poolt tapetud Traugott Hahni poeg. Prof. Hahn oli aastaid Heidelbergi ülikooli rektor ning hiljem sealse liidumaa haridusminister. Balti Seltsi koosolekutest võttis hr. Hahn osa aupresiidiumi liikmena. Olemata ise mõne korporatsiooni liige, tuli ta vahel ka vennastuspeole, kus sooritas vastava tseremoonia sümboolselt, ilma teklita. Ükskord sattus tema partneriks vennastuspeo kõige noorem rebane. Sellest rebasest ja professorist said Stechbruderid kuni prof. Hahni elu lõpuni.
Viroonlased olid kommerssidel tavaliselt tugevalt esindatud, kord isegi 15 osavõtjaga Saksamaalt, Inglismaalt, Rootsist, USA-st, Kanadast ja Venetsueelast. Eriti agar osaline oli üle 90-aastane Viroonia vilistlane Oskar Kerson Inglismaalt. Enne südaööd tuli tavaliselt lossist lahkuda, kuid tema tikkus pidu vanalinna kõrtsides ikka pikendama. Kord lossimäest alla minnes haaras keegi häbematu noor tal selja tagant värvitekli peast. Kerson pööras end kiiresti ümber ja andis naljatajale kõrvakiilu. Siis aga märkas, et tüütaja oli noor plika. Kerson, kui vana koolitusega kavaler, palus otsekohe vabandust, kuna ta ei olevat märganud, et tegemist on daamiga. Tülitaja kuulis esmakordselt elus, et teda kutsutakse daamiks ja andis tekli viisakalt tagasi ning kõrvakiilust ei tekkinud tüli.
Seitsmekümnendatel aastatel ulatus Heidelbergi kommerssidest osavõtjate arv—daamid kaasa arvatud—kõvasti üle kahesaja. Pärast seda hakkas see arv kahanema. Välismaal elavad baltlased jäid vanemaks või surid. Teisel pool ookeani elavatel eestlastel oli küll järelkasvu, kuid sealsetel noortel pole Euroopaga nii tihedat sidet kui vanadel.
«Heidelbergi ring»; ühised kommerssid kolmes riigis
Balti Rahvaste Kommersside eestvedajaks oli «Heidelbergi ring» (Heidelberger Kreis), mis koosnes umbes kümnest liikmest, neist 2–3 daami. Pool aastat enne kommerssi kogunes ring korraks või kaheks Heidelbergi, et arutada tähtsaid organisatoorseid küsimusi. Paika tuli panna kommersi toimumise aeg ja koht, korraldada laeva üürimine, määrata kommersi juhatuse koosseis, kõned–laulud, osavõtumaksu suurus, laululehtede paljundamine ja muu. Kujunes traditsiooniks, et kommerssi korraldasid ühed ja samad inimesed, kellel oma ülesanded juba ammu teada. Seetõttu ei toimunud ka pikemaid vaidlusi ega hääletamisi, välja arvatud mõnikord osavõtumaksu määramisel. Heidelbergi ringis ei mänginud liikmete rahvus ega korporatsioon mingit rolli. Ringi eestvedajaks oli esialgu Adam Grünbaum. Kui tema tervis 70-ndatel aastatel halvenes, võttis need kohustused enda kanda Vironia vilistlane Olgred Aule. Peale korraldustoimkonna koosolekuid koostas kõneluste juhataja ürituste kava ja saatis need huvilistele laiali.
Bürokraatiast vaba asjaajamist sõprade ringis ei saa võrrelda millegi muuga! Heidelbergi ringi kõige viimane ja kõige tähtsam otsus langes 1993. aasta kaatripäeval, kui laevas istudes ja Neckari jõge mööda sõites ringi juhataja lähedalolijatelt küsis: „Kas me ei võiks järgmist kommerssi korraldada kodumaal?“ Kõik olid selle mõttega nõus ja aasta hiljem toimuski kommerss Tartus. Alates sellest ajast läks ühiste kommersside korraldamine hoopis keeruliseks. Päevakorrale kerkis kompetentsi küsimus, mis senini oli olnud tähtsusetu. Seni olid otsustavaks olnud akadeemilised traditsioonid.
Esimene ühine kommerss Baltimaades toimus Vironia eestvedamisel 1994. a. suvel Tartus, järgneval aastal leidis see aset Riias, siis Saksamaal Hamburgis ja 1997. a. jälle Tartus. 1998., 1999. ja 2000. a. Balti Rahvaste kommersid toimusid vastavalt Riias, Göttingenis ja (korp! Tehnola korraldimisel) Tallinnas. 2001. a.; kommersi linnaks määrati Riia.
Kuna Eestis ja Lätis on kohalikke balti korporante kaugelt enam kui Saksamaal, siis on kommersist osavõtjate arv kõvasti kasvanud. 1996. a. Hamburgi kommersist võttis osa üle 800 inimese, kes olid peamiselt saabunud Baltimaadest. Selline rohkearvuline osavõtt sai teoks tänu arvukatele annetustele, mis aitasid katta suure osa sõidukuludest. Uues olukorras jäi kommersside korraldamine kohalike korporatsioonide ülesandeks. Seda tööd on tehtud enamasti edukalt ja suure vaimustusega. Väga hästi tuli oma ülesandega toime Vironia Tartu konvent, kelle korraldada oli esimene Balti Rahvaste Kommerss kodumaal. Kahjuks pole Riia korporandid möödunud aastate jooksul harjunud mõttega, et rahvusvaheline üritus nõuab varajast ja põhjalikku informeerimistööd. Kui puudub vajalik info, ei oska kaugel elavad huvilised tellida lennupileteid ega broneerida hotelle ning jäävadki seetõttu tulemata. Enamasti saadakse küll informatsiooni eeloleva kommersi kohta juba toimuval kommersil, kuid sellegipoolest tuleb teistelt mandritelt osavõtjaid vähem, kui nii vägevad kommersid seda vääriksid.
Mõnedel korraldajatel on olnud veel teisigi probleeme, näiteks koostöö teiste eri rahvusest korporatsioonidega. Korraldada tuleks kõikide korporatsioonide ühist kommerssi, mitte demonstreerida korraldaja enda originaalseid kombeid. Riia kommersi korraldajad «üllatasid» viimati vennastuspeoga. Landesvaterid kõndisid suures saalis, et laudade äärest ära tuua iga üksik korporant ja juhatada ta saali teise otsa stehhimisele. Nii kõndisid Landesvaterid ikka ja jälle saali ühest otsast teise katkestades vahepeal laulu. Omavahelistel väikestel kommerssidel võib selline vaikimis-tseremoonia olla eriti pidulik, kuid suurest kommersist osavõtjatele oli selline komme võõras. Üsna pea katkes kannatus, hakati omavahel juttu ajama, kusjuures vestlus kestis mõnel pool ka laulu ajal. Vennastuspeo pidulikkus hajus kõnelemise ja laulmise segases suminas.
Et vältida taolisi viperusi, on avaldatud arvamust, et võiks luua vastava organisatsiooni, mis aitaks juhendada kohalikke korraldajaid.
Ühiste kommersside minevik ja tulevik
Balti korporatsioonide ühiste kommersside traditsioon sai alguse paguluses. Nõukogude okupatsiooni ajal ei mänginud varasemad lahkarvamused või tüliküsimused mingit rolli. Kellelgi polnud suurt midagi käskida ega keelata, tahta ega pakkuda. Oluline oli ühtekuuluvustunne! Kuigi baltisakslaste olukord oli teistsugune kui eestlaste või lätlaste oma, olid ka nemad kaotanud suurvõimude tehingute tagajärjel oma kodumaa. Ümberasumine Saksamaale ei tähendanud mitte tagasipöördumist kodumaale, vaid asumist võõrsile. Tänased kommersid, mis toimuvad ka Eestis ja Lätis, on muutunud baltisakslastele väga põnevaks. Vanad vilistlased külastavad oma ülikoolilinnu, noored korporandid näevad esmakordselt oma silmaga seda, mida nad on varem kuulnud vaid jutustuste kaudu. Kui kommersi korraldamise kord on jõudnud nende kätte, toob Baltimaadest tulevate külaliste vastuvõtt nende ridadesse rõõmsat elevust.
Teiselt poolt maailmamerd tuleb kommerssidele üha vähem osavõtjaid. Eestisse ja Lätisse veel vähem kui Heidelbergi. Ookeanid lahutavad maid ja nende elanikke. Kuigi pikk reis võib tunduda tüütavana, on Euroopal peale kommersside ka palju muud huvitavat pakkuda. Tahaks loota, et huvi meie kommersside vastu suureneks kaugel elavate korporantide ridades taas.